Провадження № 22-ц/812/1741/20 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Миколаїв

справа № 488/2625/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва, ухвалене 2 березня 2020 року суддею Чернявською Я.А. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено того ж дня),

У С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 12 листопада 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (без номеру), за яким остання отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту (6000 грн.) на платіжну картку, підтвердивши узгодженість умов кредитування підписом в анкеті-заяві.

Посилаючись на порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору та виникнення станом на 30 квітня 2018 року простроченої кредитної заборгованості, банк просив стягнути з відповідачки 30799,40 грн., з яких 4981,55 грн. заборгованість за тілом кредиту, 21 675,02 грн. заборгованості за процентами, 2 200 грн. пені, а також штрафи 500 грн. фіксована частина та 1442,20 грн. процентна складова.

Відповідачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 , позов не визнала, посилаючись на недоведеність банком дотримання при укладенні кредитного договору правил статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» щодо необхідності повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з відповідачкою саме тих умов, на які посилався та застосував у розрахунку банк.

Участі в судових засіданнях в суді першої інстанції сторони, в тому числі і представник відповідачки, не приймали, просили розглядати справу у їх відсутності (а.с.23,24,111).

Рішенням Корабельного районного суду Миколаївської області від 2 березня 2020 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 4 981,55 грн. кредитної заборгованості та 284,98 судових витрат.

В апеляційній скарзі КБ «ПриватБанк» просив скасувати рішення в частині відмови у стягненні процентів і неустойки, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог. Апелянт посилався на те, що суд дійшов безпідставного висновку про недоведеність узгодження сторонами плати за користування кредитними коштами (процентів) та умов відповідальності за порушення умов повернення кредитних коштів. При укладенні договору ОСОБА_1 особисто підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсалльна,55 днів пільгового періоду» від 11 листопада 2011 року, якою передбачено і розмір процентної ставки, і неустойка (пеня та штраф). Тому правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, не може бути застосована до конкретних обставин цієї справи, відмінних від обставин тієї справи.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 не скористалась.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається апеляційним судом у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Задовольняючи позовні вимоги банку в розмірі 4 981,55 грн. (заборгованість за тілом кредиту), суд першої інстанції виходив з того, що банк не довів факт узгодження з позичальником усіх умов кредитування (ціну договору), а саме розмір процентів та обсяг відповідальності за порушення кредитних зобов`язань (розмір неустойки). При цьому надані банком Умови та правила надання банківських послуг (далі Умови) та тарифи, встановлені банком (далі Тарифи), не є достатньою підставою вважати саме ці умови узгодженими сторонами з дотриманням письмової форми угоди. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови, надані банком витяги з відомчих документів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, тобто бути складовою цього договору. За цих обставин поверненню підлягає заборгованість в розмірі отриманих та неповернутих кредитних коштів(тіло кредиту).

Проте, не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК ).

Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання, а штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (стаття 549 ЦК).

Судом встановлено, що 11 листопада 2009 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (далі Довідка).

12 листопада 2009 року між КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою заяви, якою виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 102).

В заяві зазначено, що позичальник ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були їй надані в письмовій формі.

При цьому в розділі 5 заяви (а.с. 102 зворот) зазначена базова процента ставка 2,5 % на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія -0% , а у розділі 4 заяви зазначено, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-якими із грошових зобов`язань. Перебачених цим договором, більш як на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. +5% від суми позову.

Крім того, довідкою передбачена базова процента ставка 2,5% в місяць на залишок заборгованості, розмір щомісячного платежу 7% від заборгованості, а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме пеня (1) + пеня(2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором/30, яка нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, яка нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. та більше. Також ОСОБА_3 передбачене нарахування штрафу за порушення строків платежів, передбачених договором. Більш ніж на 30 днів 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії (а.с.103).

Строк дії останньої кредитної картки листопад 2019 року (а.с.93 зворот).

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи не можуть розцінюватися як узгоджена сторонами вартість кредиту, а інших доказів узгодження вартості кредиту позивач не надав, суперечать матеріалам справи.

Апеляційний суд вважає, що ці умови підтверджуються змістом Заяви від 12 листопада 2009 року та Довідкою, які передбачали сплату процентів, їх розмір та сплату неустойки.

При визначенні обсягу відповідальності ОСОБА_1 та обґрунтованості вимог банку в частині стягнення процентів та неустойки апеляційний суд виходить з таких обставин.

Так, з розрахунку та витягу з особового рахунку, наданого суду банком, вбачається, що до червня 2016 року позичальниця не мала простроченої заборгованості за тілом кредиту (а.с.7), останній раз кредитні кошти використовувала у травні 2016 року (а.с.120 зворот).

Останній платіж на поповнення рахунку здійснений відповідачкою 24 травня 2016 року в розмірі 50 грн. (а.с.7).

Станом на 30 квітня 2018 року заборгованість за тілом кредиту складала 4981,55 грн., які стягнуті судом на користь банку.

Розрахунок за тілом кредиту відповідачка ОСОБА_1 не оскаржує.

При вирішенні питання щодо заборгованості за процентами, суд виходить з узгодженої сторонами та зазначеною в Заяві та Довідці, які були підписані особисто ОСОБА_1 (а.с.102,103) 30 % річних.

На кошти, отримані відповідачкою з вересня 2014 року, процентна ставка складала 34,8 % річних, з квітня 2015 року 43,2 % річних.

При цьому розрахунок процентів з застосуванням цих ставок здійснювався відповідно від часу отримання позичальницею кредитних коштів.

Суд вважає, що такий розрахунок відповідає змісту умов кредитування, враховуючи особливості користування кредитним лімітом з використанням кредитної картки.

Водночас, суд не може вважати обгрунтованим застосування банком коєфіцієнту «2» з листопада 2013 року, що вплинуло на розмір заборгованості за процентами (колонка 8 розрахунку а.с.5-7).

Таких умов Заява та Довідка, підписана ОСОБА_1 , не містить.

Отже, доведеною є заборгованість за процентами, розрахована відповідно до умов, викладених в Заяві та Довідці, в розмірі 1398,05 грн. (а.с.173-177).

Неустойка.

Як зазначалось вище, за умовами Довідки розмір пені мав визначатись за формулою: пеня (1) + пеня(2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором/30, яка нараховується за кожен день прострочення кредиту, а пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, яка нараховується 1 раз на місяць.

Проте наданий банком розрахунок, свідчить про те, що пеня нараховувалась банком періодично з лютого 2015 року у твердій грошовій сумі 100 грн. (а.с.6зворот 7), а у особовому рахунку зазначалась як штраф (а.с.121).

У підсумковій частині розрахунку загальна сума, розрахована у такому порядку, взагалі рахується як комісія (а.с.7).

Але у Заяві та Довідці сплата позичальником комісії не передбачена.

Отже, стягнення з ОСОБА_1 2200 грн. пені апеляційний суд вважає необгрунтованим.

Не можна погодитись і з вимогою банку про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1942,83 грн., оскільки Заява та довідка мають такі відомості про розмір штрафу, які унеможливлюють усвідомлення позичальником його дійсного розміру.

Отже, умови щодо відповідальності ОСОБА_1 за порушення кредитних зобов`язань шляхом сплати штрафу суд не може вважати належно узгодженими.

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим покладення на ОСОБА_1 , окрім обов`язку повернути 4981,55 грн. тіла кредиту, також обов`язок сплатити банку заборгованість за процентами станом на 30 квітня 2018 року в розмірі 1398,05 грн.

Оскільки суд першої інстанції визначив загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 без урахування узгодженої сторонами вартості кредиту (процентів за користування коштами), судове рішення підлягає зміні і в частині підстав часткового задоволення позову, і в частині розміру стягнення.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК перерозподілу підлягають судові витрати, понесені банком при подачі позову ( 1762 грн.) та апеляційної скарги (2643 грн.).

Пропорційно задоволеним вимогам за позовом (6379,5 грн. із загальної суми вимог 30799,4 грн.) відшкодуванню підлягає 365 грн. витрат, сплачених при подачі позовної заяви. Пропорційно задоволеним вимогам за апеляційною скаргою (1398,02 грн. із загальної суми вимог за апеляційною скаргою 25917,85 грн.) відшкодуванню підлягає 142,6 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 2 березня 2020 року змінити, збільшивши стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» кредитної заборгованості за договором від 12 листопада 2009 року станом на 30 квітня 2018 року з 4 951 грн. 55 коп. до 6 379,5 грн. та судових витрат з 284,98 грн. до 365 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 142,6 грн. . судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

--------------------------------

повну постанову складено 22 жовтня 2020 року