ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5228/20 Справа № 191/3968/17 Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро в режимі відеоконференції апеляційні скарги акціонерного товариства Креді Агріколь Банк, ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості по договору банківського вкладу, та за зустрічним позовом акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», найменування якого наразі змінено на акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», (далі АТ «Креді Агріколь Банк») про стягнення заборгованості по договору банківського вкладу, мотивуючи його тим, що 02 грудня 2016 року Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвали рішення, яким визнав за ним право власності на грошові внески в порядку спадкування за законом після смерті його брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначав, що рішення ніким не оскаржувалось, набрало законної сили 13 грудня 2016 року та було виконане банком шляхом повернення суми вкладу у розмірі 110 154,45 грн.

Вказував, що повернута йому сума вкладу у розмірі 110 154,45 грн. була виплачена банком без нарахованих, згідно умов договору від 15 липня 2002 року та у відповідності до п.5 ст.1061 ЦК України, процентів за період з 12 жовтня 2010 року по 02 грудня 2016 року.

Посилаючись на те, що при поверненні вкладу обов`язково сплачуються усі нараховані проценти, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути на його користь заборгованість по договору банківського вкладу у розмірі 213 822 грн.

У грудні 2017 року АТ «Креді Агріколь Банк» звернулось до суду з уточненим 29 січня 2018 року зустрічним позовом до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів, мотивуючи тим, що ними було добровільно виконане рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2016 року, виплачено суму вкладу разом з відсотками у розмірі 110 154,45 грн., тобто з перевиплатою на суму 4 050,88 грн., оскільки до виплати станом на 26 грудня 2016 року підлягало 106 050,57 грн.

Вказували, що згідно з текстом Синельниківського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 02 грудня 2016 року, ОСОБА_1 , в якості доказу, надавався договір №12//7, укладений між банком та ОСОБА_3 11 січня 2010 року, який в силу ч.2 ст.215 ЦК України, враховуючи те, що клієнт банку ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано судом нікчемним, і суд не прийняв його до уваги. Усі договори вкладу, які укладені від імені ОСОБА_3 після його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: договір №107//8 банківського вкладу фізичної особи «Перспектива» від 12 квітня 2010 року та договір №12//7 банківського вкладу фізичної особи «Строковий» 11 січня 2010 року є нікчемними в силу закону і визнання їх судом недійсними не вимагається.

15 липня 2002 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір №242/2002 на відкриття та обслуговування Поточного рахунку в національній валюті" (надалі - договір про відкриття поточного рахунку). Згідно умов цього договору про відкриття поточного рахунку (п.1.1.) відповідач відкриває на ім`я ОСОБА_3 поточний рахунок у національній валюті.

Зазначали, що останній укладений за життя ОСОБА_3 депозитний договір - договір №220//6 банківського вкладу фізичної особи «Накопичувальний», датований 03 липня 2008 року строком на 18 місяців, з щомісячною сплатою 18,5% річних, шляхом перерахування суми процентів на поточний рахунок клієнта. Сума вкладу складала 100 000,00 грн. Проте, 01 вересня 2008 року (за життя вкладника) сума вкладу була зменшена на 1 500,00 грн. і залишок вкладу склав 98 500,00 грн. 03 січня 2010 року сума вкладу 98 500,00 грн. була повернута на поточний рахунок вкладника. Нараховані за вкладом проценти перераховувались щомісячно на поточний рахунок вкладника. Станом на 03 січня 2010 року загальний залишок коштів на поточному рахунку склав 98 900,21 грн.

Посилаючись на те, що вони надлишково виплати ОСОБА_1 4 050,88 грн. а договори, укладені після смерті ОСОБА_3 , є нікчемними, просили суд ухвалити рішення, яким застосувати наслідки нікчемного правочину до договору №107//8 банківського вкладу фізичної особи «Перспектива» від 12 квітня 2010 року та договору №12//7» банківського вкладу фізичної особи «Строковий» від 11 січня 2010 року, укладених між ПАТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути на їх користь з ОСОБА_1 надмірно отримані кошти в розмірі 4 050,88 грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та в задоволенні зустрічних позовних вимог АТ «Креді Агріколь Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи, безпідставно залишив його вимоги без задоволення, зазначав, що він має законне право на отримання процентів за період з 12 жовтня 2010 року по 02 грудня 2016 року саме у розмірі 231 822 грн.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Креді Агріколь Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні їх зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, наполягали, що вони надлишково виплатили 4 050,88 грн., а депозитні договори укладені після смерті ОСОБА_3 від його імені є нікчемними, у зв`язку з чим необхідно стягнути з ОСОБА_1 4 050,88 грн.

25 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу банку, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в позові банку, просив відмовити в задоволенні їх апеляційної скарги, наполягав на тому, що питання про сплату 4 050,88 грн. взагалі немає права на перегляд, так як у банку була можливість вирішувати усі суперечки до прийняття рішення.

23 жовтня 2020 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Громова Ю.А. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що у нього наявні симптоми респіраторної хвороби, а тому дотримуючись рекомендацій МОЗ України він перебуває на самоізоляції.

Клопотання до задоволення не підлягає, оскільки до нього не додано жодних належних та допустимих доказів.

Крім того, в силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що 25 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 надіслав до суду заяву, в якій зазначив про те, що він заперечує проти апеляційної скарги банку та просить справу слухати без його участі (т.2 а.с.37).

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 02 грудня 2016 року по справі №191/2429/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ Креді Агріколь банк про визнання права власності на грошові внески в порядку спадкування за законом Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області винесено рішення, відповідно до якого визнано право власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом на грошові кошти, що знаходяться в ПАТ «Креді Агріколь Банк», яке є правонаступником ПАТ «Індустріально-Експортний банк» (ПАТ «Індекс-банк»), після смерті брата ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дане рішення набрало чинності 13 грудня 2016 року.

Резолютивна частина рішення суду не містить точної суми, яка має бути виплачена банком ОСОБА_1 , а лише зазначено, що підлягає виплаті сума, яка належала померлому ОСОБА_3 .

Згідно з текстом зазначеного рішення суду, ОСОБА_1 , в якості доказу, надавався договір №12//7, укладений між банком та ОСОБА_3 11 січня 2010 року, який в силу ч.2 ст.215 ЦК України, враховуючи те, що клієнт банку ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано судом нікчемним, і суд не прийняв його до уваги (т.1 а.с.9-10).

В матеріалах справи міститься договір №242/2002 на відкриття та обслуговування «Поточного рахунку в національній валюті» від 15 липня 2002 року, укладений між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_3 , за яким, згідно розділу 2 п.2.1., п.п.2.1.4 банк зобов`язується нараховувати щомісячно один відсоток річних з подальшим зарахуванням до основної суми вкладу (т.1 а.с.11).

26 грудня 2016 року банком, на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду від 02 грудня 2016 року по справі №191/2429/16-ц, було виплачено ОСОБА_1 суму вкладу 110 101, 45 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та в задоволенні зустрічних вимог банку суд першої інстанції виходив з того, що вони недоведені та не ґрунтуються на законі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або інший дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст.633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, - банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 цього Кодексу).

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1269 України).

Смерть однієї зі сторін зобов`язання за загальним правилом не призводить до припинення зобов`язання. Згідно із ч.2 ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно нерозривно пов`язане з особою кредитора.

У зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов`язань. У такому разі відбувається перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобов`язанні є правонаступництво.

02 грудня 2016 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалене рішення, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові внески в порядку спадкування за законом після смерті його брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набрало законної сили 13 грудня 2016 року та було виконане банком шляхом повернення суми вкладу у загальному розмірі 110 154,45 грн.

З розрахунку, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що виплачена, на підставі рішення суду, сума включає в себе 1% у відповідності до умов кредитного договору №242/2002 від 15 липня 2002 року за період з січня 2010 року по грудень 2016 року (т.1 а.с. 55).

Тобто, проценти, про стягнення яких ставить питання позивач ОСОБА_1 за період з 12 жовтня 2010 року по 02 грудня 2012 року, вже виплачені йому.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач жодним чином не спростовує розрахунок банку, з якого вбачається, що до виплаченої йому суми включені проценти.

Також позивач не надає свого розрахунку на заявлену ним суму процентів у розмірі 213 822 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовуються вказане вище та не доводять заявлених ним позовних вимог.

Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тобто, загальним правовим наслідком недійсності правочину є реституція (повернення сторін договору до первісного стану), яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Реституція є способом захисту, що характерний для зобов`язальних відносин.

З договору №107//8 банківського вкладу фізичної особи «Перспектива» від 12 квітня 2010 року та Договору №12//7 банківського вкладу фізичної особи «Строковий» від 11 січня 2010 року, укладених між ПАТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬБАНК», та ОСОБА_3 , чітко вбачаються договірні відносини, зазначені сторони по кожному договору.

ОСОБА_1 не є стороною в жодному договорі, а отже положення ч.1 ст.216 ЦК України не можуть застосовуватись як підстави позову про застосування наслідків нікчемного правочину до зазначених договорів та повернення надмірно отриманих ОСОБА_1 коштів.

Крім того, виплата та отримання надлишкових, на думку банку, грошових коштів у розмірі 4 050, 88 грн., жодним чином не залежала від правочинів, укладених після смерті ОСОБА_3 .

Виплата була здійснена банком на підставі рішення суду за власним розрахунком.

Доводи апеляційної скарги банку не спростовують вказане вище та не діють правових підстав для її задоволення та скасування рішення суду з подальшим задоволенням зустрічного позову.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд неправомірно відмовив у задоволенні позову та зустрічного позову зводяться до необхідності переоцінки доказів, що в силу положень статті 367 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Інші аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги акціонерного товариства Креді Агріколь Банк, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.