Провадження № 2/127/2953/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Крижанівського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради та Вінницької міської ради про визнання права користування житлом та зобов`язання укладення договору найму на житлове приміщення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Вінницької міської ради та Вінницької міської ради про визнання права користування житлом та зобов`язання укладення договору найму на житлове приміщення.

Позов мотивований тим, що відповідно до листа заступника міського голови Вінницької міської ради М. Форманюка №Д-01-105934/1-10-10 від 22.10.2018 року на ім`я начальника ПП «Бокуд» Олешко Ю.М. позивача було вселено в квартиру АДРЕСА_1 як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії -1, інвалід ІІІ групи, який має право на отримання позачергового житла.

На ім`я ОСОБА_1 на вказане приміщення було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , відповідно до якого позивач є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , укладено договір №Д-01-105934/1-00-10 від 22.10.2018 року.

Так як іншого житла у позивача немає, він проживає у вказаній квартирі, житлова організація та інші постачальники послуг нараховують йому платежі за проживання та користування комунальним послугами в квартирі, він їх щомісяця оплачує вже більше двох років. ОСОБА_1 вселився в квартиру за погодженням з власником комунального житла - Вінницької міської ради, фактично з її дозволу зробив ремонт за власні кошти. Позивач стоїть на обліку на отримання житла як пільговик за №1624 від 05.07.2012 року, проте в найближчий час можливості його отримання немає, що стало причиною звернення до суду з позовом про визнання за позивачем права користування квартирою АДРЕСА_2 та зобов`язання Виконавчого комітету Вінницької міської ради на укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача при вирішенні спору поклалась на розсуд суду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Статтею 2 «Свобода пересування» Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та в Першому протоколі до неї від 16.09.1963 року, що ратифікований Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, встановлено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України, а також іноземця, особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до листа заступника міського голови Вінницької міської ради М. Форманюка за №Д-01-105934/1-10-10 від 22.10.2018 року на ім`я начальника ПП «Бокуд» Олешко Ю.М. позивача було вселено в квартиру АДРЕСА_1 як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії -1, інваліда ІІІ групи, який має право на отримання позачергового житла.

На ім`я ОСОБА_1 на вказане приміщення було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , відповідно до якого позивач є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , укладено договір №Д-01-105934/1-00-10 від 22.10.2018 року.

Іншого житла у позивача немає, він проживає у вказаній квартирі, житлова організація та інші постачальники послуг нараховують йому платежі за проживання та користування комунальним послугами в квартирі, він їх щомісяця оплачує більше двох років. ОСОБА_1 вселився в квартиру за погодженням з власником комунального житла - Вінницької міської ради, та з її дозволу зробив ремонт за власні кошти. Позивач перебуває на обліку на отримання житла як пільговик за №1624 від 05.07.2012 року, проте в найближчий час можливості отримати житло немає.

В зв`язку з такими обставинами, ОСОБА_1 , керуючись Законом України «Про місцеві самоврядування в Україні», ст. ст. 61,63 ЖК України звернувся до Вінницької міської ради з заявою, в якій просив ухвалити на сесії міської ради рішення, яким визнати його наймачем квартири АДРЕСА_1 а також зобов`язати начальника ПП «Бокуд» Олешко Ю.М. укласти з ним договір найму жилого приміщення та відкрити особовий рахунок для оплати за найм квартири АДРЕСА_1 та внести до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Вінницької міської ради відповідні зміни в реєстраційні форми постійного місця проживання позивача згідно з цим рішенням.

Проте ОСОБА_1 було надано відповідь, що такої можливості немає і порекомендували звернутись до суду.

Відповідно до п. 12 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який передбачає компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії І, і відповідно до якої ОСОБА_1 має право на передачу безоплатно в приватну власність займаної ним квартири АДРЕСА_2 незалежно від того чи є він наймачем чи членом сім`ї наймача.

Отже, відповідно до цього Закону позивач має право на визнання за ним права користування вказаним приміщенням і укладення договору житлового найму з подальшим зверненням на підставі цього до Вінницької міської ради щодо приватизації житла.

Право позивача на звернення за захистом до суду надає позивачу і рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003, відповідно до якого правосуддя за своєю суттю визнається лише таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний засіб захисту закріплено також у

Міжнародному пакті про громадянські та політичні права

(стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод

(стаття 13).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, враховуючи вказані вище факти, вважає, що позивачем позов доведений повністю.

Доведеність позову має наслідком його задоволення у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 1, 6, 9, 15, 61 ЖК України, ст.ст. 15, 16, 29, 379 ЦК України, ст. ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_2 та зобов`язати Виконавчий комітет Вінницької міської ради укласти з ОСОБА_1 договір найму на квартиру АДРЕСА_2

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 12.10.2020 р.

Відомості про учасників справи :

ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Виконавчий комітет Вінницької міської ради, 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 59, ;

Вінницька міська рада, 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 59, .

Суддя