Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6473/18 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 43 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/6473/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління житлового господарства Житомирської міської ради, ОСОБА_2 , державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради Сіроткіну Лілію Євгенівну, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, Виконавчий комітет Житомирської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, скасування свідоцтва про право власності на житлове приміщення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в кінцевій редакції якого просила визнати незаконним та скасувати розпорядження № 64934 виконуючого обов`язки начальника управління житлового господарства Житомирської міської ради А.А. Оніщенка від 16.05.2018 року і видане 16.05.2018 року свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 ; визнати рішення державного реєстратора Сіроткіної Лілії Євгеніївни Виконавчого комітету Житомирської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 41188082 від 21.05.2018 року на ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 незаконним та скасувати запис про право власності № 26233534 на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначала, що користується квартирою, яка є комунальною власністю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , як член наймача на підставі ордера № 626 серія ХІ від 30.11.1981 р., що був виданий ОСОБА_4 її матері. З 21.09.1988 р. її сім`я перебуває на квартирному обліку у міськвиконкомі Богунського району в загальній черзі та в списку першочергового одержання житла, як багатодітна сім`я та включена до списку позачергового одержання житла на протязі року, як сім`я в складі якої є дитина інвалід.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 569 від 10.10.2002 р. «Про надання жилої площі, надання квартирам статусу службових та жилих», її матері ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 для тимчасового проживання до підходу черги квартирного обліку, враховуючи складні житлові умови проживання сім`ї у ветхій квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету № 806 від 08.12.2005 р. «Про зміну договорів найму приміщень» вирішено розділити особовий рахунок квартири АДРЕСА_1 і АДРЕСА_4 їй, ОСОБА_1 , сім`я 2 чоловіки, особовий рахунок на одну кімнату жилою площею 20,4 кв. м., ОСОБА_2 сім`я 1 чоловік, на дві кімнати жилою площею 12,86 кв. м., у зв`язку з вибуттям наймача, за взаємною згодою. Особовий рахунок на ОСОБА_4 на три кімнати, жилою площею 33,26 кв. м. закрити.

Вважає, що розпорядження № 64934 виконуючого обов`язки начальника управління житлового господарства Житомирської міської ради Оніщенка А.А. від 16.05.2018 р. та видане свідоцтво про право власності на житло № 64934 незаконним та таким, що порушує її права та права її сина.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність судового рішення, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги в сукупності аналогічні доводам позовної заяви та зводяться до того, що приватизація ОСОБА_2 частини квартири АДРЕСА_1 відбулася з порушенням закону.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Управління житлового господарства Житомирської міської ради, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що кімната у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 а була приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прийнятого Верховною Радою України 19.06.1992 року.

Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинок), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлового-комунального господарства України від 16.12.2010р. № 396, ОСОБА_2 виявив бажання приватизувати займану ним кімнату в комунальній квартирі, звернувся до органу приватизації та подав документи, які визначені даним Положенням, на підставі яких була оформлена заява ОСОБА_2 на приватизацію кімнат у згаданій квартирі та видано свідоцтво про право власності на житло.

Зазначає, що п.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» регламентує, що не підлягають приватизації …квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей), а даний будинок визнано ветхим і тому приватизація проведена відповідно до вимог чинного законодавства.

КП «Житомирське обласне МБТІ» Житомирської обласної ради подало до апеляційного суду письмові пояснення, в яких зазначило, що комунальне підприємство вважає, що в даному випадку мало місце порушення ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прав і законних інтересів позивача з сином, оскільки технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, а в його внесення добудови без штампу «самовільно побудовано» пов`язане з видачею відповідної довідки КП ВЖРЕП №5 від 19.01.2018 №22/3 про те, що прибудова здійснена до 1992 року.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечили, надали пояснення аналогічні викладеному в рішенні суду першої інстанції.

Представник управління житлового господарства Житомирської міської ради Гущина В.С. проти доводів апеляційної скарги заперечила, надала пояснення аналогічні викладеному у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явились, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що не є перешкодою для розгляду справи в порядку ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з`явились ( ОСОБА_1 за станом здоров`я), подали заяви про розгляд без їх участі, апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 , не знайшли свого підтвердження, порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача в ході розгляду справи встановлено не було, а відтак прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що матері сторін (позивача та відповідача ОСОБА_2 ) ОСОБА_4 30.11.1981 видано ордер № 626 серія ХІ на користування квартирою, яка є комунальною власністю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т.1а. с. 7). Квартира складається з трьох кімнат, розміром 33,26кв.м.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач з сином та її брат ОСОБА_2 , відповідач по справі, залишились проживати у будинку АДРЕСА_5 . АДРЕСА_6 .

Рішенням міськвиконкому від 15.05.2002 р. за № 235 підтверджено початкове рішення про визнання зазначеного житлового будинку ветхим (т.1а. с. 11).

Згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 569 від 10.10.2002 р. «Про надання жилої площі, надання квартирам статусу службових та жилих» ОСОБА_4 та її сину ОСОБА_5 надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 для тимчасового проживання до підходу черги квартирного обліку, враховуючи складні житлові умови проживання сім`ї у ветхій квартирі АДРЕСА_1 .1а. с. 20).

Рішенням виконавчого комітету № 806 від 08.12.2005 р. «Про зміну договорів найму приміщень» розділено особовий рахунок квартири АДРЕСА_1 і відкрито ОСОБА_1 , сім`я 2 чоловіки, особовий рахунок на одну кімнату жилою площею 20,4 кв. м., а ОСОБА_2 сім`я 1 чоловік, на дві кімнати жилою площею 12,86 кв. м., у зв`язку з вибуттям наймача, за взаємною згодою. Особовий рахунок на ОСОБА_4 на три кімнати, жилою площею 33,26 кв. м. закрито (т.1 а.с.14).

16 травня 2018 р. Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради Бенчуку Юрію ОСОБА_7 видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . В примітці зазначено, що в користуванні ОСОБА_2 знаходяться кімнати, площею 25,0 м. кв. Приміщення коридору, санвузла, коридору, кухні - в спільному користуванні. Загальна площа приватизованого житла становить 50,38 м. кв., що складає 65 % загальної площі квартири (т.1 а.с.172).

На підставі зазначеного свідоцтва того ж дня право власності на вказану нерухомість зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.181).

З листів КП «ВЖРЕП № 5» Житомирської міської ради за № 91, №92 від 26.06.2018 р. вбачається, що згідно технічного паспорта на ім`я ОСОБА_2 , виданого 15.03.2018 р. Житомирським БТІ на квартиру АДРЕСА_1 - змінено номер квартири (на ім`я ОСОБА_2 ) з № 11 на № 11 «а» та площу квартири АДРЕСА_6 та № АДРЕСА_6 «а» (т.1а. с. 27,29).

Заперечуючи проти позову, відповідач - Управління житлового господарства Житомирської міської ради вказувало, що кімната у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 «а» була приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прийнятого Верховною Радою України 19.06.1992 р. Вказаний закон передбачає приватизацію житлових приміщень кімнат в квартирах, де проживають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Зазначена норма не передбачає необхідність згоди інших наймачів на приватизацію. Також цей закон вказує, що не підлягають приватизації…квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей) (п.2.ст. 2 Закону), проте зазначений будинок є ветхим, а не аварійним.

З матеріалів справи вбачається, що, визнаючи позовну заяву та апеляційну скаргу, Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, посилалось на те, що ним (комунальним підприємством) в технічні документи було внесено дані щодо прибудови без зазначення «самовільно побудовано» на підставі листа №22/3 від 19.01.2018 р. КП «ВЖРЕП №5, що добудова здійснена в 1992 р. Також вказало, що технічний паспорт не є правостановлюючим документом, а окрім технічного паспорту ОСОБА_2 не замовляв та не отримував від підприємства будь-яких інших документів чи довідок.

Разом з тим, відповідно до змісту статей 4, 5 ЦПК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

У частині першій статті 4 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

З огляду на наведене позивач не довела які її права та законні інтереси зачіпаються чи були порушені відповідачами на момент звернення до суду з позовом і на захист яких прав та інтересів подано позов.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не досліджено того, що самовільна прибудова була здійснена не у 1992 році, а пізніше, не було взагалі встановлено ким здійснено прибудову, не можуть бути враховані, оскільки з одного боку виходять за межі розгляду цього предмету спору, а з іншого - матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження зворотного. В свою чергу доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не було дотримано встановленого законом порядку щодо здійснення прибудови, а саме не отримано згоду виконавчого комітету Житомирської міської ради, не розроблено технічну документацію і т.і., вказують на порушення прав Житомирської міської ради, а не позивача.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що в квітні 2018 року, коли право власності за відповідачем ще не було зареєстровано, без її та її сина згоди було зменшено користування площею квартири та змінено нумерацію квартири, також не можуть бути враховані.

Так, позивач не довела належними та допустимими доказами, як того вимагають положення ст.77,78 ЦПК України, що площа кімнати, якою вона користується була фізично зменшена внаслідок дій відповідача.

У рішенні виконавчого комітету № 806 від 08.12.2005 р. «Про зміну договорів найму приміщень» , яким було розділено особовий рахунок квартири АДРЕСА_1 , зазначено площу кімнати якою користується ОСОБА_1 , сім`я 2 чоловіки, - 20,4 кв. м. Будь-якої технічної документації, яка підтверджувала б площу кімнати позивача у зазначеному розмірі матеріали справи не містять.

Натомість із технічного паспорта, складеного 14 серпня 2007 року Житомирським обласним державним підприємством по технічній інвентаризації по квартирі АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , видно, що площа кімнати 5, якою вона користується складає 19 кв. м. (т.1 а.с.15-16).

Не може вважатися такою, що порушує права позивача й зміна нумерації квартири, оскільки сама по собі вона не несе правових наслідків для позивача.

Доводи про те, що здійснена приватизація прямо порушує ч.2 ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки будинок визнано рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради ветхим, не заслуговують на увагу, оскільки не зачіпають прав позивача. До того ж згідно зазначеної норми приватизації не підлягають квартири в будинках, які знаходяться в аварійному (а не ветхому) стані.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення ч.2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» щодо того, що приватизацію було проведено без письмової згоди всіх членів сім`ї, які проживають в даній квартирі, є безпідставними, оскільки позивач не є членом сім`ї відповідача ОСОБА_2 в контексті положень ст. 64 ЖК України, а згода всіх наймачів на приватизацію кімнат в квартирі, де мешкають два і більше наймачів, не потрібна.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції як підстави для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

З огляду на наведене підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.02.2020.

Головуючий Судді