Справа № 202/4044/20
Провадження № 2/202/1601/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

15 жовтня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.,

за участю секретаря Ситника С.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві користування квартирою шляхом виселення,-

ВСТАНОВИВ:

06.07.2020 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення з даної квартири ОСОБА_3 . В обґрунтування позовної заяви, зазначив, що вказану квартиру позивач 25.01.2019 придбав у власність у відповідача та його сина. Разом з тим, до теперішнього моменту Відповідач не залишив квартиру, чим порушує права позивача, як власника.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду даної справи.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 20.07.2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

19.08.2020 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначив, що був введений в оману при підписанні договору купівлі-продажу, оскільки розраховував, що підписує договір довічного утримання. З цього приводу він звернувся з відповідним позовом до суду. Крім того, вважає, що його виселення без надання йому іншого житлового приміщення буде суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 116 ЖК України.

27.08.2020 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, згідно якої зазначено про безпідставність тверджень відповідача у відзиві. Крім того зазначає, що спірні правовідносини не регулюються ст. 116 ЖК України.

Позивач та його представник в судовому позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що не розумів суть укладеної угоди.

Представник відповідача в судовому засіданні з посиланням на ст. 116 ЖК України зазначила про неможливість виселення відповідача з єдиного житла.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що вона є цивільною дружиною позивача. Вона приймала участь у перемовинах по купівлі спірної квартири. Грошові кошти вони надали відповідачу до підписання угоди.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка нотаріус ОСОБА_6 пояснила, що вона посвідчувала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Відповідач декілька разів приходив до неї за консультацією, де йому було роз`яснення вид угоди та документи, необхідні для її укладання. У зв`язку з хворобою одного з співвласників угода укладалась на виїзді. При цьому, нотаріусом було роз`яснені всі права та обов`язки, з`ясовано та підтверджено відповідачем факт передачі грошових коштів до моменту підписання угоди.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що стверджується договором купівлі-продажу квартири від 25.01.2019 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.01.2019 року.

У вказаній квартирі мешкає відповідач ОСОБА_3 , як колишній власник, що сторонами не заперечувалось.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, Верховний Суд України вказав, що стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 4 статті 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 1 статті 109 Житлового кодексу УРСР визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Відповідно до статті 116 Житлового кодексу УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Частиною третьою статті 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Враховуючи, що Відповідач втратив права на спірну квартиру шляхом її продажу, фактично проживає в ній без законних на те підстав, суд вбачає наявність достатніх підстав для задоволення позову та захисту прав позивача, як власника майна.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому з відповідача слід стягнути в користь позивача 840,80 грн судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду.

Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 263, 265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві користування квартирою шляхом виселення задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , перешкоди у праві користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення з даної квартири ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , судові витрати з оплати судового збору в розмірі 840,80 гривень.

Повне рішення складено 19 жовтня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський