РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 року Провадження №2/425/435/20

Справа №425/1510/20

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Брудницька О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанської міської ради Луганської області, співвідповідач ОСОБА_2 , про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним,

в с т а н о в и в :

Адвокат Степанцов Віктор Євгенович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до Рубіжанської міської ради Луганської області, співвідповідач ОСОБА_2 , якою просить визнати недійсним Державний акт на земельну ділянку серії ЯД № 642133, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0323га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:002:0108, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 26.

В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили, справу просили розглянути без їх участі.

За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позиції учасників справи.

Аргументи позивача. Після смерті батька - ОСОБА_4 , він отримав у спадщину житловий будинок АДРЕСА_1 . В свою чергу його батько, отримав право власності на зазначений будинок на підставі договору купівлі-продажу, укладеного ним 19 листопада 2007 року з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Але у березні 2020 року, з метою відчуження ним успадкованого будинку ним було з`ясовано, що на земельну ділянку, на якій знаходиться зазначений будинок, був виданий Державний акт про право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 у той час, як вона вже не мала ні права власності на будинок, ні право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться цей будинок. А наявність такого акту не дає йому можливості скористатися своїм правом на відчуження будинку. Тому, він просить визнати зазначений акт недійсним.

Представник Рубіжанської міської ради Луганської області позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Співвідповідач ОСОБА_2 своїм правом на подачу відзиву на позов не скористалась.

Оцінка суду щодо фактів.

Дев`ятнадцятого листопада 2007 року ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу жилого будинку з ОСОБА_4 , згідно з яким ОСОБА_3 передала у власність покупцю ОСОБА_4 жилий будинок АДРЕСА_1 та який розташований на земельній ділянці розміром 298 кв.м. (а.с. 8,10). При цьому саме у цей день, 19 листопада 2007 року, ОСОБА_4 здійснив державну реєстрацію вказаного договору (а.с.8). А 18 січня 2008 року, ОСОБА_4 зареєстрував своє право власності на вказаний будинок у Комунальному підприємстві "Бюро технічної інвентаризації" Рубіжанської міської ради (а.с.9).

Але 15 грудня 2009 року, на підставі рішення № 27/45, 27 сесії Рубіжанської міської ради 5 скликання, від 31.10.2007 року, ОСОБА_3 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку (серії ЯД №642133) №:10:002:0108, яка розташована по АДРЕСА_1 , площею: 0,0323га. Земельна ділянка була надана для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (а.с. 13,14,16).

Другого липня 2015 року, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина на житловий будинок зі службовими будівлями, що заходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцем зазначеного майна, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, став син померлого - ОСОБА_1 (а.с. 6,7).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11). Однак за життя вона склала заповіт, який був посвідчений 11 червня 1998 року приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу. Відповідно до заповіту, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідала ОСОБА_2 1955 року народження, належний їй будинок АДРЕСА_1 , а також все майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право і предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку (а.с. 98).

Однак про те, що ОСОБА_3 отримала 15 грудня 2009 року Державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться будинок, що успадкував ОСОБА_1 , він зміг дізнатись тільки 11 березня 2020 року, з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Луганській області його адвокату, який збирав документи для оформлення договору купівлі-продажу будинку (а.с.110,13,14).

І вважаючи, що ОСОБА_3 , у зв`язку із продажем будинку, який він успадкував від батька, втратила право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться цей будинок, і це право перейшло до нього від батька, ОСОБА_1 подав позов про визнання не дійсним цього акту, оскільки Рубіжанська міська рада Луганської області не мала права видати Державний акт на право власності на земельну ділянку людині, яка втратила право користування нею (а.с.1-5).

Оцінка суду змісту відносин сторін спору.

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємицею ОСОБА_3 , виник спір щодо земельної ділянки, на якій розташовано будинок успадкований позивачем, і в межах цього спору позивач оспорює право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку через визнання державного акту, що посвідчує це право, не дійсним.

Оцінка суду щодо права.

З 28 червня 1996 року, частина 3 статті 41 Конституції України кожному гарантує можливість для задоволення своїх потреб користуватися об`єктами прав державної та комунальної власності.

І суд погоджується із позицією адвоката позивача, щодо необхідності застосування для вирішення спору положень частини 2 статті 377 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 120 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на момент укладення між померлими ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будинку №44 ), якими було передбачено, що у разі якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 (а.с.8-9) вказує на те, що право власності на цей будинок перейшло до ОСОБА_4 у момент державної реєстрації цього договору (пункт 5 договору), тобто 19 листопада 2007 року (а.с.9).

А це означає, що з 19 листопада 2007 року, у ОСОБА_3 не тільки припинилось право приватної власності на цей будинок, а і право користування земельною ділянкою розміром 298 кв.м., на якій цей будинок був розміщений (а.с.8,10).

Суд враховує, що частина 2 статті 14 Конституції України гарантувала ОСОБА_3 можливість набути у власність земельну ділянку, але виключно відповідно до закону.

Зокрема, на підставі частини 1 статті 116 Земельного кодексу України та враховуючи положення пункту а) частини 3 статті 116 того ж кодексу, ОСОБА_3 могла набути право власності і на земельну ділянку, на якій знаходився будинок №44 , внаслідок безоплатної приватизації ділянки за рішенням Рубіжанської міської ради Луганської області.

Але в силу положень пункту а) частини 3 статті 116 Земельного кодексу України, це було можливо виключно, якщо вказана земельна ділянка знаходилась у користуванні ОСОБА_3 на момент прийняття такого рішення.

Письмові докази (копія рішення Рубіжанської міської ради Луганської області) прямо вказують на те, що на момент прийняття цією радою відповідного рішення, земельна ділянка, на якій знаходився будинок №44 дійсно ще знаходилась у користуванні ОСОБА_3 . Оскільки рішення ради було прийнято 31 жовтня 2007 року, а договір купівлі-продажу будинку був укладений тільки 19 листопада 2007 року (а.с.16,8-9).

Проте, як вже вказувалось вище, з укладенням цього договору ОСОБА_3 не тільки припинила своє право власності на будинок, а й своє право користування земельною ділянкою на якій цей будинок був розташований, яке перейшло до ОСОБА_4 .

Разом з цим суд відзначає юридично важливий момент. Зокрема, що на той момент (як станом на 31 жовтня 2007 року, так і станом на 19 листопада 2007 року) діючими були положення частини 1 статті 125 Земельного кодексу України які передбачали, що право власності на земельну ділянку виникало тільки після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Але ні станом на 31 жовтня 2007 року, ні станом на 19 листопада 2007 року, незважаючи на рішення Рубіжанської міської ради Луганської області про передачу земельної ділянки у власність, ОСОБА_3 не набула права власності на вказану вище земельну ділянку, оскільки документ, який посвідчував би таке право вона отримала тільки 15 грудня 2009 року (а.с.13,14).

Таким чином суд погоджується з аргументами адвоката позивача про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу будинку №44 , ОСОБА_3 мала тільки право користування земельної ділянкою на якій був розташований цей будинок, а після укладення договору її право припинилось, бо перейшло до ОСОБА_4 , разом із правом власності на проданий будинок №44 , якій розташований на цій ділянці.

І тому не маючи права користування земельною ділянкою, на якій був розташований будинок, що вона продала, ОСОБА_3 дійсно не могла набути право власності на нього на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серії ЯД №642133) №:10:002:0108, яка розташована по АДРЕСА_1 , площею: 0,0323га, який було видано 15 грудня 2009 року (а.с.14).

Через, що суд погоджується, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач, ОСОБА_1 отримав у спадщину не тільки право приватної власності на будинок №44 , а й право користування земельною ділянкою, площею 298 кв.м., на якій він розташований (а.с.6-7), оскільки це право увійшло до складу спадщини його батька ОСОБА_4 .

І цей юридичний факт не може змінити, ні оформлення за життя ОСОБА_3 заповіту на ім`я відповідачки (а.с.98), тим більше що заповіт був оформлений до того, як вона продала будинок), ні існуючий Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку на ім`я ОСОБА_3 (а.с.14), що був виданий пізніше продажу будинку №44 .

Частина 1 статті 55 Конституції України гарантує кожному, що права людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити порушене цивільне право способом, що встановлений законом. А згідно з частиною 1 статті 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Висновок суду по суті позовних вимог.

Тож, з огляду на належність саме позивачу права користування спірною земельною ділянкою, та наявність державного акту, виданого відповідачем (Рубіжанська міська рада Луганської області), на право власності на ту саму земельну ділянку на ім`я іншої особи ( ОСОБА_3 ), спадкоємцем майна якої є співвідповідачка ( ОСОБА_2 ), такий акт слід визнати не дійсним. Позаяк на момент його видачі, особа, на ім`я якої було видано цей акт ( ОСОБА_3 ) не мала титулу користувача земельною ділянкою, а дія акту створює умови правової невизначеності та прямо оспорює праов користування земельною ділянкою позивачем.

Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Отже, керуючись статтями 3,3,5,10,19,23,34,76-83,89,133,137,141,227-247,258,259,263-265,272,273,351-355,430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Рубіжанської міської ради Луганської області, співвідповідач ОСОБА_2 , про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, - задовольнити.

Визнати недійсним Державний акт на земельну ділянку серії ЯД № 642133, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0323га, яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:002:0108, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 26.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти (тридцяти) днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 16 жовтня 2020 року.

Суддя - Д.С. Коваленко