Провадження № 2/243/495/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 лютого 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Гончарової А.О.,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй належить квартира АДРЕСА_1 , та на час підписання договору купівлі-продажу даної квартири відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані за вказаною адресою, оскільки квартира належала відповідачу ОСОБА_2 .

На теперішній час у квартирі АДРЕСА_2 проживає лише позивач ОСОБА_1 . Відповідачі в даній квартирі не проживають з 2016 року, їх особисті речі за даною адресою відсутні,також, відповідачі не сплачують вартість комунальних послуг, які на них нараховуються.

Місцезнаходження відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачу невідоме, та у зв`язку з тим, що вони зареєстровані у квартирі позивача, остання вимушена оплачувати вартість комунальних послуг з урахуванням зареєстрованих у квартирі відповідачів, а також позивач вважає, що у неї можуть в майбутньому виникнути труднощі при можливому відчуженні належного їй нерухомого майна та оформленні соціальних пільг (субсидії) та подальшій приватизації.

13.09.2019 року відділом з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради було повідомлено позивачу про відмову у задоволенні її заяви щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З огляду на вищенаведене, посилаючись на норми чинного законодавства, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом надсилання поштовою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача судових викликів, проте, своїм правом на надання відзиву відповідачі не скористалися, наданого законом права на участь у судовому засіданні не використали, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 01.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченком А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4780 (а. с. 8-9) ОСОБА_1 купила у ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

На теперішній час, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 48768693 від 01.12.2015 року (а. с. 10), власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 4780 від 01.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченком А.В.

Згідно з відповіддю відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб від 13.09.2019 року за вих. № 22-13/64 (а. с. 7) на заяву ОСОБА_1 від 13.09.2019 року (а. с. 6), останній було відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Як вбачається з акту № 560 від 15.10.2019 року (а. с. 11) складеному керівником комітету мікрорайону «Славтяжмаш» у присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно не проживають у квартирі АДРЕСА_1 з 2016 року по теперішній час, особистих речей в квартирі немає.

Згідно з довідкою № 978 від 12.09.2012 року, виданою ТОВ «СІНЕРГІЯ-БТ» (а. с. 12), у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі в зазначеній квартирі АДРЕСА_1 не мешкають без поважних причин з 2016 року.

За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 не проживають у квартирі АДРЕСА_1 з 2016 року, вони не є членами сім`ї позивача, а також не є особами, які можуть бути прирівняні до членів сім`ї згідно зі ст. 64 ЖК УРСР, а тому вони мають бути позбавлені права користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , оскільки їх право користування житловим даною квартирою перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 9, 12, 19, 81, 82, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, на підставі ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 07 лютого 2020 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду А.О. Гончарова