Справа № 185/3303/18
Провадження № 2/185/147/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 жовтня 2020 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Гаврилова В.А.

при секретареві Кириленко Л.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представників відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, моральну шкоду,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом. Просила стягнути з відповідача заробітну плату у розмірі 26623 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 7446 грн, моральну шкоду у сумі 10000 грн. Мотивувала таким. Вона працювала у відповідача. Відповідач платила їй по 1400 грн на місяць. Повинна була сплачувати мінімальну заробітну плату. За період з 2015 року по 2018 рік сума недоплати становила 26623 грн. За час роботи позивачка працювала без відпустки. Вона має право на грошову компенсацію за невикористану відпустку. У зв`язку з порушенням її трудових прав постійно переживала, знаходилась у стані стресу. Отримала моральну шкоду.

Змінювала позовні вимоги. Просила стягнути грошові кошти за час перебування на лікарняному 27 432,63 грн, , 11 364,63 грн за час невикористаної відпустки , 79 421, 04 грн компенсації за несвоєчасний розрахунок. Мотивувала тим , що 02.05.2018 року повідомлена про своє звільнення. З 27.04.2018 року знаходилась у декретній відпустці.

Представник відповідача надав відзив в якому посилається на те, що середній заробіток за час несвоєчасного розрахунку не входить до основного заробітку. Позивач пропустила 3-х місячний строк позовної давності. Позов не визнала.

В судове засідання сторони не з`явились, просили суд розглянути справу за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до такого.

ОСОБА_6 здійснювала підприємницьку діяльність як фізична особа підприємець.

Статтею 52 ЦК України передбачено, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

З 02.11.2015 року по 23.04.2018 року позивач працювала продавцем у фізичної особи підприємця ОСОБА_6 . Вказаний факт підтверджено копією трудової книжки./а.с.174/

23.04.2018 року фізична особа підприємець ОСОБА_6 припинила свою діяльність. Вказане підтверджено витягом з єдиного реєстру юридичних осіб фізичних осіб підприємців та громадських формувань. З вказаної дати суд вважає позивачку звільненою.

Про звільнення позивача було повідомлено 02.05.2018 року про, що було зроблено запис в трудовій книжці.

Статтею 2 Закону України « Про відпустки» встановлено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Статтею 6 Закону України « Про відпустки» встановлено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Статтею 19 Закону України « Про відпустки» встановлено, що жінці, яка працює і є одинокою матір`ю надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів

Статтею 24 Закону України « Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Позивач пропрацювала 2 роки 5 місяців. За вказаний час позивач мала право на щорічну оплачувану відпустку тривалістю 58 днів.

Позивачка є матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час праці у ФОП ОСОБА_6 мала статус одинокої матері вказане підтверджується копією свідоцтва про народження та довідкою./а.с. 16,17/

Позивач як одинока матір мала право на щорічну оплачувану додаткову відпустку тривалістю 10 днів.

Перед звільненням позивачка використала щорічну відпустку 24 дні про що заявила в позові.

Тривалість невикористаної відпустки становить 58 днів.

Компенсація за невикористану відпустку позивачці відповідачкою не сплачено.

Позивачка отримувала мінімальну заробітну плату.

Мінімальна заробітна плата на 2018 рік становила 3723 грн.

Мінімальна заробітна плата на 2017 рік становила 3200 грн.

Заробітна плата позивачки з березня 2017 року по березень 2018 рік становить 39 969 грн.(11169+28800=39 969).

Позивачка за поточний рік працювала 288 днів ( 24 х 12=288)

Середня заробітна плата за один день становить 138,9 грн.39 969: 288= 138,9

Розмір компенсації невикористаної відпустки становить 8 056,2 грн. (58х138,9=8 056,2).

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума.

Судом встановлено, що при звільнені з позивачкою не проведений повний розрахунок.

В день звільнення позивачка не працювала.

Доказів звернення позивачки до відповідачки з вимогою про розрахунок позивачкою не надано.

Вимоги про стягнення компенсації за не використану відпустку позивачка заявила під час розгляду її позову в суді 06.08.2019 року.

Відповідач після подання вказаної вимоги в суд розрахунок не здійснила.

В межах позовних вимог час затримки розрахунку становить з 06.08.2019 року до 15.02.2020 року -151 день

Середній заробіток за несвоєчасний розрахунок становить 20 973,3 грн. (151х138,9=20973,9)

Статтею 116 КЗПП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗПП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Викладене приводить суд до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 20 973 грн.

Позивачка просить стягнути з відповідача декретні виплати по лікарняних листах за період з 27.04.2018 року по 14.09.2018 року.

Судом встановлено, що позивачка звільнена з 23.04.2018 року.

Викладене приводить суд до висновку про те, що з вказаного часу втратила право на звернення до відповідача з вимогами про виплат за лікарняним так як на лікарняний позивачка пішла після звільнення.

Позивачка просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду заподіяну порушенням відповідачем її прав.

З нею не був проведений своєчасний розрахунок при звільнені.

Судом встановлено, що в день звільнення позивачка не працювала і доказів звернення до позивача з вимогами про розрахунок не зверталась. Вимоги були заявлені тільки до суду.

Позивачка має статус одинокої матері. Вона була звільнена у зв`язку з припиненням діяльності роботодавця.

Статтею 184 КЗпП України передбачено, що звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Вказане приводить суд до висновку про те, що вказаною нормою обов`язкове працевлаштування при ліквідації підприємства, установи. Відповідач була фізичною особою підприємцем.

При припиненні підприємницької діяльності позивач була у відпустці, а згодом на лікарняному , що свідчить про неможливість працевлаштування позивача

ОСОБА_8 несвоєчасно отримала розрахунок при звільненні чим було порушено її права.

Несвоєчасний розрахунок при звільнені призвів до моральних страждань, що потягло за собою необхідність у додаткових зусиллях для організації свого життя.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд приймаючи до уваги розмір несплаченої суми, факт стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок приходить до висновку про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має становити три тисячі гривень.

З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 116-117 КЗПП України, ст.ст.262-265 ЦК України суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 8 056,2 ( вісім тисяч п`ятдесят шість грн. 20 коп) гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 20 973,3 ( двадцять тисяч дев`тьсот сімдесят три грн. 30 коп) гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000 (три тисячі) гривень.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 704,80 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського Апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після збігу вказаних строків.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_6 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: В. А. Гаврилов