САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/482/17
Провадження №4-с/726/14/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2020 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Байцар Л. В. при секретарі Осипчук Ю.М., за участі скаржника ОСОБА_1 , представника скаржника ОСОБА_2 , державного виконавця Даниляка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Третього відділу ДВС Південно-Західного МУЮ,

ВСТАНОВИВ :

Скаржник звернувся до суду із скаргою на дії посадової особи державної виконавчої служби Третього відділу ДВС Південно-Західного МУЮ.

В скарзі посилається на те, що рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 28.04.2017 року з нього на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 23.03.2017 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 30.05.2017 року Садгірським районним судом м.Чернівці видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Верстюка Б.А. 08.06.2017 року відкрито виконавче провадження за № 54085969 про виконання виконавчого листа № 726/482/17, виданого 30.05.2017 року про стягнення аліментів.

У даному виконавчому провадженні державним виконавцем Головачем В.Г. неодноразово складались розрахунки про розмір заборгованості по аліментам, зокрема: 01.11.2018 року за АСВП 54085969 за період з березня 2017 року по жовтень 2018 року включно - заборгованість відсутня; 21.03.2019 року за АСВП 54085969 за період з серпня 2018 року по березень 2019 року включно - заборгованість відсутня. Вказані розрахунки жодною з сторін виконавчого провадження не оскаржувались, суми заборгованості, що вказані у них за одні й ті ж місяці (періоди) є ідентичними, тобто вказані розрахунки не містять розбіжностей між собою, вони були доведені до відома ОСОБА_1 , як до сторони у виконавчому провадженні, та на них він орієнтувався, погашаючи заборгованість. За таких обставин довідки-розрахунки по сплаті аліментів за період з березня 2017 року по березень 2019 року включно, слід вважати такими, що відповідають вимогам закону. Відповідно до змісту вказаних розрахунків, станом на 01.04.2019 року заборгованості по сплаті аліментів у нього не було. В подальшому, у вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем Головачем В.Г. здійснювались і інші розрахунки суми заборгованості по аліментам. Так, виконавцем були здійснені наступні розрахунки заборгованості, які ОСОБА_1 оскаржені до Садгірського районного суду м.Чернівці як такі, що суперечать вимогам закону. 03.03.2020 року за № 6935 за період з 23 березня 2017 року по лютий 2020 року включно у розмірі 50592,86 грн. 05.06.2020 року за № 17496 за період з 23 березня 2017 року по травень 2020 року включно у розмірі 57954,18 грн. 03 вересня 2020 року № 23889 за період з 23 березня 2017 року по серпень 2020 року у розмірі 66844,94 грн.

Крім цього, в скарзі вказує, що ОСОБА_6 складено нові розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01 вересня 2020 року за період з 23.03.2017 року по серпень 2020 року включно, та від 22 вересня 2020 року за період з 23.03.2017 року по вересень 2020 року включно. За вказаний у розрахунках від 01 та 22 вересня 2020 року період ОСОБА_6 були нараховані аліменти за період з березня 2017 року по вересень 2020 року включно, виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості, оскільки ОСОБА_1 на час виникнення заборгованості не працював та доходу, відповідно, не мав. Вважае, що державним виконавцем Головачем В.Г. в порушення вимог п.13 Постанови Кабінету Міністрів України № 146 від 26.02.1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», не здійснено утримання з середньої заробітної плати сум податків та зборів. Вважає розрахунки від 01.09.2020 року та від 22.09.2020 року не відповідають вимогам чинного законодавства, а сума заборгованості по аліментам визначена виконавцем невірно.

Просить: визнати дії державного виконавця Третього відділу ДВС у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Головача Віталія Георгійовича щодо складання розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 01 вересня 2020 року за період з березня 2017 року по серпень 2020 року включно, та від 22 вересня 2020 року за період з березня 2017 року по вересень 2020 року включно неправомірними. Скасувати розрахунки заборгованості по сплаті аліментів, що складені державним виконавцем Третього відділу ДВС у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Головача Віталія Георгійовича 01 вересня 2020 року за період з березня 2017 року по серпень 2020 року включно, та від 22 вересня 2020 року за період з березня 2017 року по вересень 2020 року включно. Зобов`язати головного державного виконавця Третього відділу ДВС у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Головача Віталія Георгійовича здійснити перерахунок заборгованості за період з квітня 2019 року по вересень 2020 року включно з врахуванням вимог пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України № 146 від 26.02.1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити. Крім цього, пояснив, що він сплачував аліменті згідно попередніх розрахунків судовиконавця, заборгованість згідно останніх розрахунків він не буде сплачувати, вважає, що ці борги повинна сплатити держава.

Представник органу ДВС в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, пояснив, що державним виконавцем складаються розрахунки про розмір заборгованості по аліментам один раз на місяць, якщо вихідні данні по стягненню аліментів змінюються і пізніше боржник або стягувач надають про це докази, державний виконавець зобов`язаний перерахувати розмір заборгованості, в тому числі і за минулий час. Вважає, що розрахунок заборгованості є правильними та такими, які скасуванню не підлягають. Подав письмові заперечення на скаргу де зазначає, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору-судом. Оскільки боржник не працював на час виникнення заборгованості державним виконавцем здійснено обчислення заборгованості зі сплати аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості та видано розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

Суд дослідивши матеріали скарги, приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні скарги, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 28.04.2017 року із скаржника на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 23.03.2017 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Садгірським районним судом м Чернівці видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Верстюком Б.А. 08.06.2017 року відкрито виконавче провадження за № 54085969 про виконання виконавчого листа № 726/482/17, виданого 30.05.2017 року про стягнення аліментів із ОСОБА_1 .

Встановлено, що у вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем Головачем В.Г. неодноразово складались розрахунки про розмір заборгованості по аліментам, зокрема згідно розрахунків від:

01.11.2018 року за АСВП 54085969 за період з березня 2017 року по жовтень 2018 року включно - заборгованість відсутня;

21.03.2019 року за АСВП 54085969 за період з серпня 2018 року по березень 2019 року включно - заборгованість відсутня.

Однак, в подальшому державним виконавцем були здійснені наступні розрахунки від:

03.03.2020 року за № 6935 де визначено, що за період з 23 березня 2017 року по лютий 2020 року включно, у платника існує заборгованість у розмірі 50592,86 грн;

05.06.2020 року за № 17496 де визначено, що за період з 23 березня 2017 року по травень 2020 року включно, у платника існує заборгованість у розмірі 57954,18 грн.

Таким чином існують розбіжності між декількома розрахунками заборгованості у тому ж самому виконавчому провадженні. Розрахунками № 6935 та № 17496 виявлено про існування заборгованості по сплаті аліментів за період із з 23 березня 2017 року по травень 2020 року у розмірі 57954,18 гривень, яка у попередніх розрахунках за аналогічний період не відображалась.

В подальшому державним виконавцем були здійснені наступні розрахунки від:

01.09.2020 року де визначено, що за період з 23 березня 2017 року по серпень 2020 року включно, у платника існує заборгованість у розмірі 66844,28 грн;

22.09.2020 року де визначено, що за період з 23 березня 2017 року по 22.09.2020 року включно, у платника існує заборгованість у розмірі 68986,01 грн;

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

У відповідності до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки.

Отже, боржник правомірно звернувся до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Зі змісту скарги та заявлених вимог вбачається, що заявник не погоджується з визначеним державним виконавцем розміром заборгованості зі сплати аліментів, вказуючи при цьому на те, що державний виконавець при розрахунку такої заборгованості повинен виходити з суми доходу боржника після утримання з цього доходу податків та обов`язкових платежів.

Проте такий аргумент заявника є помилковим, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімально гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Згідно з частиною першою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Наведений порядок визначення розміру аліментів передбачений у разі отримання платником доходів, що сплачуються із доходу після утримання обов`язкових податків і зборів, однак, як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, ОСОБА_1 таких платежів не здійснює, а аліменти на утримання дітей сплачуються, виходячи із розміру середнього заробітку працівника у місті Чернівці.

У випадку, коли платник аліментів не працює, розмір щомісячних платежів встановлюється за приписами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 195 СК України, згідно з якими не передбачено зменшення суми середньомісячного заробітку у даній місцевості на суму видатків, що зазвичай сплачуються із фактично отриманого доходу платника, як це встановлено для платників за приписами частини першої статті 70 цього Закону.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в ухвалі від 14 липня 2020 року у справі № 664/2751/16-ц.

За таких обставин, державний виконавець при проведенні розрахунків заборгованості за аліментами при обчисленні такої заборгованості правомірно виходив із розміру середньої заробітної плати працівника у місті Чернівці без утримання з неї обов`язкових платежів та податків.

Із розрахунків від 01 вересня 2020 року та від 22 вересня 2020 року вбачається, що державний виконавець при обчисленні заборгованості по аліментах за цей період керувався відомостями щодо рівня середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника в місті Чернівці наданої Головним управлінням статистики у Чернівецькій області.

Судом встановлено, що згідно розрахунків заборгованості від 01.11.2018 року та від 31.03.2019 року, за АСВП 54085969, за період з березня 2017 року по жовтень 2018 року включно та за період з серпня 2018 року по березень 2019 року включно, в основу розрахунків (суми із якої вираховувався розмір аліментів) було покладено відомості ГУС у Чернівецькій області щодо рівня середньомісячної заробітної плати одного працівника у м. Чернівці. Із вказаних сум, платник аліментів повинен сплачувати 1/3 частину. Дослідивши вказані розрахунки, судом може бути констатовано про їх помилковість при нарахуванні розміру аліментів, які зобов`язаний сплачувати боржник з період із березня 2017 року по березень 2019 року та які у розрахунку відображено у нижчому розмірі ніж ті, які передбачено нормами СК України та судовим рішенням. Так, замість 1/3 частини від середньомісячної заробітної плати, із боржника було стягнуто 50 % прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років.

Натомість у оскаржуваних розрахунках від 01.09.2020 року та 22.09.2020 року, державним виконавцем вірно визначено розмір аліментів, який повинен бути стягнуто із боржника у розмірі 1/3 частини із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

В даному випадку помилка у діях посадових осіб органів ДВС породжує порушення прав обох сторін виконавчого провадження, а також неповнолітніх дітей. Варто зауважити, що чинне законодавство не передбачає певного порядку врегулювання спору на стадії виконання судового рішення у подібній ситуації.

З одного боку, неправомірні дії ДВС містять в собі ознаки правової невизначеності, тобто порушення сукупності вимог до діяльності державного органу, яке призводить до непередбачуваних наслідків для учасника правовідношення, в даному випадку боржника. З іншого боку, неналежне виконання судового рішення, яке внаслідок дій посадових осіб ДВС, призводить до порушення права стягувача та неповнолітніх дітей на отримання грошового забезпечення, у вигляді аліментів.

Суд, перевіривши чи діяв державний виконавець відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення відповідних дій; безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія, своєчасно, тобто протягом розумного строку, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_7 в частині визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов`язання державного виконавця здійснити повторне проведення перерахунку заборгованості боржника ОСОБА_1 за аліментами.

З скарги вбачається, що заявник, окрім вищевказаних вимог, просить також суд скасувати оскаржувані розрахунки заборгованості по аліментах від 01 вересня 2020 року та від 22 вересня 2020 року

У пункті 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 7 лютого 2014 року № 6 зазначено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. Аналогічні норми містяться і в статті 451 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37-38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Отже, скасування здійснених державним виконавцем розрахунків заборгованості по аліментах не належить до повноважень суду.

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 1 квітня 2020 року у справі №732/1821/18.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пункти 1, 2 статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачають, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Аналіз наведених норм свідчать про те, що інтереси дитини (весь їх обсяг) превалюють над інтересами їхніх батьків. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Права дитини, в тому числі і на належне матеріальне забезпечення від їхніх батьків, та конституційний принцип обов`язковості виконання судового рішення є домінуючими при встановленні справедливого балансу між інтересами батьків та дітей.

Окрім того боржник був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, знав про свій обов`язок щодо їх сплати, отримував розрахунки заборгованості, де були зазначені розміри середніх заробітних плат, з яких він зобов`язаний сплачувати 1/3 частину. Враховуючи існування судового рішення про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини доходів боржника, оскаржувані розрахунки заборгованості, складені на виконання судового рішення підлягають безумовному виконанню.

З вищенаведених підстав, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та відповідно до ст.ст. 155, 195 СК України, ст. ст. 70, 71 ЗУ «Про виконавче провадження», , ст.ст. 447, 451, ЦПК України,-

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Третього відділу ДВС Південно-Західного МУЮ Головача Віталія Георгійовича щодо здійснення розрахунків заборгованості по аліментах від 01 вересня 2020 року за період з березня 2017 року по серпень 2020 року включно, та від 22 вересня 2020 року за період з березня 2017 по вересень 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржено до Чернівецького Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л. В. Байцар