Справа № 585/2042/15-ц
Номер провадження 22-ц/816/96/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м.Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Орлова І. В. (суддя-доповідач),

суддів: Левченко Т.А., Хвостика С.Г.,

за участю секретаря

судового засідання: Кияненко Н.М.

представника відповідача: ОСОБА_2

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

відповідач : ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду цивільну справу № 585/2042/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумського районного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року (суддя Кондратенко Л.П.), -

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі банк), посилаючись на невиконання ОСОБА_1 договірних зобов`язань, звернувся з позовом про стягнення кредитної заборговані.

З урахуванням уточнень від 11 січня 2016 року, банк просив суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 014/9870/74/72876 від 26 квітня 2007 року, яка станом на 06 січня 2016 року становила 23.520,03 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) еквівалентно 559.393,13 грн, а саме: заборгованість за кредитом - 19.074,43 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 453.660,35 грн (у тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 2.869,31 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 68.242,78 грн), заборгованість за відсотками - 4.445,60 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 105.732,78 грн (у тому числі прострочена заборгованість за відсотками 4. 297,96 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 102.221,35 грн). Позивач також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3.654,00 гривень (т.1 а.с. 185-186).

У серпні 2015 року до спільного розгляду з первісним був прийнятий зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання недійсними Кредитного договору від 26 квітня 2007 року і Договору іпотеки від 23 травня 2007 року (т.1 а.с.60-69).

07 вересня 2016 року рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено повність. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 014/9870/74/72876 від 26 квітня 2007 року станом на 06 січня 2016 року у розмірі 23.520,03 доларів США, що еквівалентно 559.393,13 грн. та сплачений позивачем судовий збір в сумі 3654 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено (т.1 а.с.265-266).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення від 07 вересня 2016 року і ухвалити нове судове рішення, яким позов банку залишити без задоволення, а вимоги зустрічного позову задовольнити.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 вже була предметом судового розгляду. Так, ухвалою від 29 вересня 2017 року Апеляційний суд Сумської області, не погодившись з доводами ОСОБА_1 , залишив рішення Роменського міськрайонного суду від 07 вересня 2016 року без змін.

13 листопада 2019 року Верховний Суд частково задовольнив касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасувавши ухвалу апеляційного суду від 29 вересня 2017 року щодо заявлених ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення відсотків та пені за кредитним договором з направленням цивільної справи у зазначеній частині на новий апеляційний розгляд.

Отже, рішення Роменського міськрайонного суду від 07 вересня 2016 року повторно переглядається в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 лише в частині, де місцевий суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за Кредитним договором від 26 квітня 2007 року по відсоткам за користування кредитом станом на 06 січня 2016 року з у розмірі 4445,60 доларів США. В іншій частині рішення Роменського міськрайонного суду від 07 вересня 2016 року набрало чинності і не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 367 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, але його відсутність відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У справі встановлено, що 26 квітня 2007 року між ОСОБА_1 , як позичальником та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» (назву якого змінено з початку на Публічне акціонерне товариство, а потім на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»), як кредитором, укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 38.380 доларів США, зі сплатою 12,85 % річних та строком повернення 26 квітня 2022 року.

Згідно пункту 2.1 договору кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі; придбання житлового будинку з надвірними будівлями та на сплату комісії банку за цим договором. 23 травня 2007 року між банком та ОСОБА_1 для забезпечення виконання умов кредитного договору укладено договір іпотеки, предметом якого є будинок та земельна ділянка.

Згідно з пунктом 5.1 кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора щомісячно до 15 числа, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами згідно графіку погашення протягом строку дії кредитного договору.

ОСОБА_1 припинив належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором від 26 квітня 2007 року, у зв`язку з чим банк 14 квітня 2015 року направив на адресу позичальника письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом, яка була залишена відповідачем без задоволення.

Внаслідок порушення ОСОБА_1 умов укладеного кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 06 січня 2016 року складала 23.520,03 доларів США, що еквівалентно 559.393,13 грн, з яких: 19 074,43 доларів США, що еквівалентно 453 660,35 грн - заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 2 869,31 доларів США, що еквівалентно 68 242,78 грн), 4.445,60 доларів США, що еквівалентно 105.732,78 грн, заборгованість за відсотками (у тому числі прострочена заборгованість за відсотками 4.297,96 доларів США, що еквівалентно 102221,35 грн), що підтверджується розрахунком заборгованості (т.1 а.с.187-190) .

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду від 29 вересня 2017 року, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, коли погодився із рішенням суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, які були нараховані банком після 14 квітня 2015 року - дати направлення ОСОБА_1 досудової вимоги про погашення заборгованості.

Відповідно до частини 5 статті 411 Цивільного процесуального кодексу України, висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Згідно з частиною 1 статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наданого банком розрахунку встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за користування кредитними коштами за Кредитним договором від 26 квітня 2007 року станом на 15 квітня 2015 року (дата пред`явлення вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишалася) становила 2.659,44 доларів США ( т. 1 а. с. 190).

За таких обставин, рішення місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами за Кредитним договором від 26 квітня 2007 року за період з 15 квітня 2015 року по 06 січня 2016 року у розмірі 1786,16 доларів США необхідно скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог, виходячи з наступного розрахунку:

4.445,60 (нараховані відсотки за користування кредитом станом на 06 січня 2016 року) - 2.659,44 (нараховані відсотки на день пред`явлення вимоги - 15 квітня 2015 року) = 1786,16 доларів США (помилково стягнута судом першої інстанції сума відсотків за період з 15 квітня 2015 року по 06 січня 2016 року).

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення ( пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( частина 1 статті 376 ЦПК України).

Отже, через неправильне застосування норм матеріального права, рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року в оскарженій частині підлягає скасуванню з постановленням у цій частині нового судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат між сторонами необхідно здійснити наступним чином. В суді першої інстанції позивачем сплачено 3.654,00 гривень судового збору, а за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 4.019,40 гривень ( т.1 а.с. 1, т.2 а.с.43).

Позовні вимоги банка задоволено на 92 % від ціни позову. За таких обставин, з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3362,00 гривен (3654 грн. х 0,92 = 3361,68). З Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 322 гривні (4.019,40 грн. х 0,08 =321,552).

Керуючись статтями 367, частиною 1 пунктом 4 статті 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами за Кредитним договором № 014/9870/74/72876 від 26 квітня 2007 року за період з 15 квітня 2015 року по 06 січня 2016 року у розмірі 1786,16 доларів США та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Зменшити загальну суму стягнутої з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» () заборгованості за Кредитним договором № 014/9870/74/72876 від 26 квітня 2007 року з 23520 (двадцять три тисячі п`ятсот двадцять) доларів 03 центів США до 21733 (двадцять одна тисяча сімсот тридцять три) доларів 87 центів США.

Змінити здійсненний рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року розподіл судових витрат. Зменшити стягнуті з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви з 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривень до 3362 (три тисячі триста шістдесят два) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 322 (триста двадцять два) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 10 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач: І.В.Орлов

Судді:

Т.А.Левченко

С.Г.Хвостик