Справа № 466/7788/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 січня 2020року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді Свірідової В.В.

при секретарі Шаповалової Ю.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

справа №466/7788/19, 2/466/446/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочок, які продовжують навчання, -

встановив:

26.09.2019 ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочок, які продовжують навчання, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 2500,00гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до закінчення навчання, але не довше як до досягнення дітьми 23-х річного віку.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 02.08.1997 між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, у якому народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час вони з чоловіком проживають окремо, дочки проживають з нею, перебувають на її утриманні та навчаються: дочка ОСОБА_4 у Львівському національному університеті імені І.Франка, дочка Єлизавета в Українській академії друкарства.

Відповідач належним чином не допомагає у вихованні та натуральному забезпеченні дітей, ухиляється від своїх прямих обов`язків щодо дітей, не дбає про дітей та в добровільному порядку не надає достатніх коштів на їх утримання, оскільки вона немає змоги самостійно забезпечувати їх всім необхідним, зокрема самостійно оплачувати їхнє навчання, а тому вона вимушена звернутися до суду.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 07.10.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду (а.с.23).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 31.10.2019 залучено до участі у даній справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають за адресою АДРЕСА_1 (а.с.30).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.12.2019 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.45).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просили позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач, представник позивача не заперечували проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 02.08.1997, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 25.12.2002 (а.с.8).

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_2 та серія НОМЕР_3 , копії яких наявні у матеріалах справи (а.с.9, 10).

Діти проживають з матір`ю ОСОБА_1 та знаходяться на її утриманні.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Таким чином, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну підтримку донькам, оскільки останні продовжують навчання, у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливості надавати таку допомогу, відповідачем не доведено, тому виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 2500,00гривень на кожну доньку щомісячно, на період навчання, але не більше ніж до досягнення ними двадцяти трьох років, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 83, 89, 95, 223, 247, 259, 263-265, 268, 280-283, 352 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ,( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання повнолітніх дітей- ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, місце реєстрації: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, місце реєстрації: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) в розмірі 2500,00гривень(дві тисячі п"ятсот грн.) на кожну дочку щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду до припинення ОСОБА_4 навчання у навчальному закладі -Українська академія Друкарства;ОСОБА_5 навчання у навчальному закладі-Львівський національний університет ім.Ів.Франка, але не більше, ніж до досягнення ними двадцяти трьох років у випадку навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 ,( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім грн.40 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення складено 07 лютого 2020року.

Суддя В. В. Свірідова