Дата документу 29.01.2020 Справа № 331/8310/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/8310/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Скользнєва Н.Г.
провадження № 22-ц/807/50/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Крилової О.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2015 року у справі за позовом районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району як органу опіки та піклування, діючої в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав, влаштування дитини і стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015р. районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району як орган опіки та піклування, діючи в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передачі дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки та піклування для подальшого влаштування, стягнення з ОСОБА_1 на користь фізичної чи юридичної особи, на утриманні якої знаходитиметься дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, затвердженого для дитини відповідного віку.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що в серпні 2015 року до районної адміністрації надійшла заява ОСОБА_3 , яка є бабусею дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і виховує її з народження, з клопотанням про подання до суду позовної заяви від імені органу опіки та піклування про позбавлення її дочки ОСОБА_1 батьківських прав щодо цієї дитини. У заяві, зокрема, зазначено, що багато років ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, неодноразово була засуджена і відбувала покарання в місцях позбавлення волі, вживала наркотики, зловживає спиртними напоями, та з часу народження дитини спосіб життя ОСОБА_1 не змінився, вдома вона не проживає, з`являється зрідка і в нетверезому стані, дитину не виховує, повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, займається бродяжництвом і жебракуванням. З народження дитина знаходиться з нею як її бабусею, саме вона виховує, утримує, навчає і лікує онуку, створює для неї належні житлово-побутові умови, оформила до дитячого садка. Оскільки протягом кількох років ситуація тільки погіршується і від цього страждає дитина, бабуся ОСОБА_3 просила позбавити її дочку ОСОБА_1 батьківських прав, після чого вона буде оформлювати опіку над дитиною. Сама ОСОБА_3 є пенсіонеркою, утримує малолітню дитину, тому самостійно звернутися до суду з цього питання не має можливості.

Вказані у заяві ОСОБА_3 факти підтверджувались: інформацією відділу по Жовтневому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про роботу з родиною дитини ОСОБА_2 ; інформацією Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області; відповідями дошкільних навчальних закладів № 66 і № 55, які відвідувала ОСОБА_2 ; інформацією КЗ "Запорізький центр первинної медико- санітарної допомоги № 1"; повідомленням від Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді; листом Запорізького міського благодійного Фонду "Єврейський громадський центр Мозаль ТОВ" щодо надання допомоги родині ОСОБА_2 .

Тому на комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району прийнято рішення про звернення органу опіки та піклування до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2015 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Дніпропетровськ, батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Передано малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району для подальшого влаштування.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІН НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь фізичної чи юридичної особи, на утриманні якої знаходитиметься дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, затвердженого для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом, а саме з 11 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІН НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 609, 00 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2019р. заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2015р. залишено без задоволення (Т. 1 а.с. 169).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтова-ність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в понову обсязі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначила, що під час розгляду даної справи в суді вона участі не приймала, оскільки не була обізнана про те, що в суді на розгляді перебуває позов про позбавлення її батьківських прав. Повісток не отримувала, в усному порядку її також ніхто не повідомляв про слухання справи.

Вказує, що на час розгляду справи в суді першої інстанції у 2015р. вона хворіла, ос-

кільки у 2012р. у неї була травма ноги, пересувалася на милицях, що підтверджується ві-

дповідними медичними документами, у зв`язку із чим з 2017р. вона є інвалідом 3 групи.

Вказує, що суд неправильно встановив дійсні обставини у справі, так як до отримання травми вона працювала, мала дохід; взагалі не займалася бродяжництвом і жебракуванням. Вважає, що не могла бути з дочкою тільки з тих причин, що у неї склались погані стосунки з матір`ю - ОСОБА_3 , яка перешкоджала їй у проживанні в квартирі за адресою її реєстрації та у спілкуванні з дитиною. З дочкою у неї були нормальні сімейні стосунки, вона піклувалася про неї в межах своїх можливостей (внаслідок стану здоров`я).

Наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази, які б беззаперечно вказували, що позбавлення її батьківських прав позитивно вплине на життя дитини, яка залишиться без матері, а також відсутні докази того, що вона негативно впливала на дитину чи на спосіб її життя.

Відзивів на апеляційну скаргу учасники справи не надали.

Третя особа ОСОБА_3 до судових засідань апеляційного суду не з`явилась, направлена їй апеляційним судом кореспонденція та судові повістки за місцем реєстрації в Україні повернулись без вручення.

Відповідач ОСОБА_1 та її адвокат Мажара О.О. вказували, що у вересні 2018р. ОСОБА_3 разом з дитиною ОСОБА_2 , опікуном якої вона була призначена після позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , виїхали до Ізраїлю, але адреси їх місця мешкання не було надано суду учасниками справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та її адвоката Мажари О.О., які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, пояснення представника позивача ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення скарги, допитавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши нові докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 6). Бабусею ОСОБА_2 є ОСОБА_3 , 1952 р.н. ( а.с.9).

В серпні 2015 року до районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району надійшла заява ОСОБА_3 з клопотанням про подання до суду позовної заяви від імені органу опіки та піклування про позбавлення її дочки ОСОБА_1 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_2 .

Перевіривши викладені в заяві факти, якими ОСОБА_3 обґрунтовувала своє прохання, комісія з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району прийняла рішення про звернення органу опіки та піклування до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом були ретельно проаналізовані всі надані органом опіки та піклування зібрані матеріали та на їх підставі встановлені наступні обставини.

Згідно інформації відділу по Жовтневому району служби ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради ( станом на 16.09.2015р.) про роботу з родиною дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина з кінця 2012 року знаходиться на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням одинокою матір`ю ОСОБА_1 батьківських обов`язків. Мати фактично покинула дочку ОСОБА_2 , залишивши на утриманні та вихованні бабусі, веде аморальний спосіб життя, не проявляє щодо дочки родинних почуттів. Неодноразові обстеження умов проживання дитини підтверджують, що ОСОБА_1 з дочкою не проживає. На систематичні виклики до відділу для проведення з нею профілактичної роботи ОСОБА_1 не з`явилася жодного разу ( а.с.12).

Листом Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області № 27/12-2964 від 25.03.2014р. повідомлено про те, що ОСОБА_1 має судимості за незаконні операції з наркотиками, зафіксовані виклики міліції за місцем проживання у зв`язку з її хуліганством у нетверезому стані, неодноразово доставлялася до міліції за скоєння крадіжки ( а.с. 17).

Згідно інформації кримінально-виконавчої інспекції Жовтневого району за № 3423 від 05.12.2012р. ОСОБА_1 неодноразово засуджена, відбувала покарання, зокрема, і в місцях позбавлення волі, за час знаходження на обліку у КВІ зарекомендувала себе з негативної сторони, за місцем проживання характеризувалася негативно, вихованню дитини не приділяла уваги ( а.с. 18-20)

З відповідей за № 01.02-05/22 від 31.03.2014р., № 207 від 27.11.2012р. дошкільних навчальних закладів № 66 і № 55, які відвідувала ОСОБА_2 , вбачається, що дитиною займалася виключно бабуся, а матір в цих закладах майже не з`являлася, не приймала участі у батьківських зборах, святах і організаційно-масових заходах (а.с. 21,22).

Згідно інформації комунального закладу "Запорізький центр первинної медико- санітарної допомоги № 1", що міститься в листах № 01-6/327 від 14.03.2014 р. та № 01-6/848 від 11.06.2015 р., ОСОБА_1 участі в обстеженні, лікуванні, вакцинації, оздоровленні дитини не приймає, а бабуся скаржилася лікарям на неналежне виконання дочкою батьківських обов`язків щодо онуки, зловживання нею алкогольними напоями ( а.с. 23, 24).

Відповідно до інформації, наданої Запорізьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, № 317/03-Ж від 21.02.2013 р., № 852/03-Ж від 25.03.2014 р., родина ОСОБА_1 перебувала під соціальним супроводом ще з 2012 року, але ОСОБА_1 безвідповідально ставилася до співпраці з центром, вихованням дитини не займалася, зловживала алкоголем, часто не проживала вдома ( а.с. 25, 26).

У листі Запорізького міського благодійного Фонду "Єврейський громадський центр Мозаль ТОВ" від 14.08.2015р. зазначається, що допомога їх організації родині ОСОБА_2 триває ще з 2010 року, родина часто відвідується за місцем проживання, їм надається матеріальна і психологічна підтримка. Востаннє співробітники Фонду бачили ОСОБА_1 в 2011 році, дитиною займається бабуся ОСОБА_3 ( а.с. 27).

Вказана інформація була надана на розгляд комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району, якою розглядалась заява ОСОБА_3 з проханням до органу опіки та піклування звернутись до суду з позовом щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оцінивши яку 16.09.2015р. комісія прийняла рішення про задоволення прохання ОСОБА_3 та 11.11.2015р. органом опіки та піклування було спрямовано до суду відповідний позов.

Проаналізувавши всю вищенаведену інформацію, суд вважав доведеним факт ухилення відповідача ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки ОСОБА_2 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що малолітня ОСОБА_2 позбавлена батьківського піклування, оскільки її мати ухиляється від виконання своїх обов`язків, тому суд прийшов до висновку, що для захисту інтересів дитини та забезпечення їй кращого майбутнього необхідно позбавити ОСОБА_1 батьківських прав та стягнути на утримання дитини аліменти .

Колегія погоджується з судом першої інстанції в частині висновків про необхідність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спираючись на міжнародне та національне законодавство та зібрані у справі докази.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини і допускається лише у разі, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, за наявності вини в діях батьків.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас це право є й обов`язком.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей визначений главою 13 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом ( чч. 1, 2, 4 ст. 155 СК України).

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Зважаючи на наведений аналіз нормативно-правових актів з питання обов`язків батьків щодо дітей та критеріїв, які вказують про їх невиконання батьками, у справах про позбавлення батьківських прав слід установити поведінку батька чи матері, можливість розцінювати цю поведінку як ухилення від виховання дитини, а також те, з чим пов`язана така поведінка батька чи матері, якщо вона має місце.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Тривалість протиправної поведінки ОСОБА_3 , яка виразилась у тому, що остання взагалі не приділяла уваги донці ОСОБА_2 з дня народження ІНФОРМАЦІЯ_3 і до звернення бабусі ОСОБА_3 19.08.2015р. з заявою до органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав, як свідчать зібрані матеріали справи, підтверджує факт її свідомого нехтування батьківськими обов`язками.

Вищенаведені докази свідчать про те, що відповідач ухилялась від виконання батьківських обов`язків щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та суд правильно на їх підставі визнав, що наслідком такої поведінки має бути позбавлення її батьківських прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує, насамперед, на тому, що судом вона не була повідомлена про розгляд справи про позбавлення її батьківських прав, а тому не могла захистити свої права на дитину та довести суду факт виконання нею батьківських обов`язків, відсутність винних дій з її боку щодо обмеженого спілкування з дитиною, що сталося у зв`язку з її хворобою (пересування на милицях) та через неприязні стосунки з матір`ю ОСОБА_3 , яка створювали їй перешкоди в цьому.

Враховуючи, що у справі було ухвалено судом заочне рішення, у перегляді якого було відмовлено, колегія задовольнила клопотання відповідача ОСОБА_1 та допитала двох свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , а також долучила надані відповідачем письмові документи.

ОСОБА_1 надала пояснення, що дитину ніколи не використовувала з метою залучити до жебракування, для підтвердження чого запросила свідка ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є священиком храму Святих Петра та Февронії, та знає відповідачку ОСОБА_1 лише візуально як особу, яка просила милостиню біля цього храму. Бачив її на милицях біля храму приблизно у 2014р., та думав, що вона є безпритульною. Прихожанкою храму вона не була. Дитини з нею біля храму ніколи не було. Зі слів працівників храму він дізнався, що вона є матір`ю та має дитину. Весною 2019р. вона звернулась, щоб прийняти православ`я, але їй було надано випробувальний термін, та, на його думку, вона виправляється.

На запитання суду свідок ОСОБА_6 відповів, що у сильному стані алкогольного сп`яніння відповідачку не бачив, але бачив, що вона буває напідпитку.

Для підтвердження свого поганого стану здоров`я з 2012р., конфліктів з матір`ю та спілкування з дочкою, відповідач ОСОБА_1 запросила свідка ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_7 надала пояснення, що мешкає у будинку, який розташований навпроти будинку, в якому мешкає відповідач, знайома з відповідачкою більше 10 років. Знайомі їй розповіли, що ОСОБА_1 мати вигнала з дому та вона ночує у під`їзді.

Тому вона запропонувала ОСОБА_1 пожити у неї, яка погодилась та проживала у неї протягом двох місяців. Вважає, що відносно ОСОБА_1 її матір ОСОБА_3 вчиняла психологічний тиск. Вказані обставини відбувались у 2015р. Крім того, ОСОБА_3 не давала ОСОБА_1 спілкуватись із дочкою ОСОБА_2 . Декілька разів вони ходили до садочку до дитини. ОСОБА_1 купувала речі доньці, коли мала таку можливість, але залишала їх у камері схову, від якої надавала ключ матері, щоб остання забрала речі для дитини.

Між тим, факту долучення відповідачем дочки до жебракування суд не встановлював, а тому його спростування не потребувалось.

Суд задовольняв позов виключено на тих підставах, що ОСОБА_1 самоусунулась від виховання дитини, не приділяла їй належної уваги, не утримувала її, переклавши цей обов`язок на свою матір та бабусю відносно малолітньої ОСОБА_2 ОСОБА_3

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції намагалась довести, що у спілкування з дитиною їй перешкоджала матір ОСОБА_3 , яка не пускала її до квартири.

ОСОБА_7 підтвердила, що два місяці ОСОБА_1 у 2015р. проживала у неї, але на надала пояснень, у зв`язку з чим між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбувались конфлікти.

Між тим, згідно з матеріалами справи відслідковується така ситуація.

ОСОБА_1 неодноразово була засуджена: 21.10.1998р . за ст. 140 ч. 1 КК України до трьох років умовно з випробуванням у 2 роки; 26.09.2001р. за ст. 229-6 ч. 1 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з випробуванням у 2 роки; 06.10.2003р. за ст. 186 ч. 2 КК до 4 років 6 місяців позбавлення волі, відбувала покарання в Дніпровській ВК № 34 ( Т. 1 а.с. 18).

Не встала на шлях виправлення і в подальшому.

Так, під час вагітності у 2010р. ОСОБА_1 скоїла злочин - збут наркотичного засобу, у зв`язку з чим після народження дитини - дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.06.2010р. була засуджена за ч. 2.ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки ( Т. 1 а.с. 19-20).

Отже протягом двох років з дня народження дочки ОСОБА_2 її матір ОСОБА_3 перебувала на обліку у КВІ Жовтневого району м. Запоріжжя.

З інформації Кримінально-виконавчої інспекції Жовтневого району м. Запоріжжя слідує, що ОСОБА_1 під час перебування на обліку зарекомендувала себе з негативної сторони, до відбування покарання ставилася безвідповідально, систематично порушувала покладені судом на неї обов`язки, в період випробувального терміну знову скоїла злочин, передбачений ч. 2 статті 185 КК України.

До КВІ систематично не з`являлась без поважних причин, у зв`язку з чим їй виносилось 4 попередження.

Протягом 2012-2014рр. ОСОБА_1 4 рази доставлялась до Комунарського та Жовтневого РВ ЗМУ за скоєння крадіжок ( Т . 1 а.с. 17).

У ІІ кварталі 2011р. притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, за що засудженій внесено попередження. До того ж, ОСОБА_1 з 2011р. по 2012р. перебувала у Жовтневому РВ ЗМУ на обліку у зв`язку із скоєнням насильства у сім`ї (Т. 1 а.с. 17).

За місцем мешкання ОСОБА_1 також характеризується з негативної сторони. Згідно рапортів та матеріалів опитування сусідів, які надані до КВІ дільничними інспекторами міліції, ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, дуже груба та неприємна людина; вихованню дитини не приділяє уваги, рідко буває вдома. Від матері ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на поведінку засудженої надходять скарги, в яких, зокрема, зазначається і про нехтування з боку ОСОБА_1 вихованням малолітньої дитини.

26.02.2014р. був виклик за місцем мешкання родини ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 пояснила, що хуліганить дочка, яка знаходиться у стані алкогольного сп`яніння.

Про те, що ОСОБА_1 напідпитку бачив біля храму пояснював також свідок ОСОБА_6 .

З виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що ОСОБА_1 має змішану токсичну алкогольну енцефалопатію ІІ ступеню, що наразі підтверджує зловживання нею алкогольними напоями (Т. 1 а.с. 184).

Отже, вказаною інформацією органу пенітенціарної служби спростовуються доводи ОСОБА_1 про те, що саме матір відносно неї вчиняє психологічний тиск, оскільки сама відповідач притягувалась до адміністративної відповідальності за домашнє насильство.

Відділом служби у справах дітей по Жовтневому району Запорізької міської ради надано інформацію, що з кінця 2012р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку дітей, які опинились у складних життєвих умовах у зв`язку з неналежним виконанням одинокою матір`ю ОСОБА_1 батьківських обов`язків, яка фактично покинула дочку ОСОБА_2 на утриманні та вихованні бабусі, веде аморальний спосіб життя, не проявляє до дочки родинних почуттів.

Відповідач ОСОБА_1 , вказуючи у своїх поясненнях, що дочку не кидала, має до неї почуття любові, не змогла пояснити, чому дитина опинилась на обліку як така, що знаходиться у складних життєвих умовах.

Вказуючи, що саме ОСОБА_3 створювала їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, відповідач зазначила, що нікуди з цього приводу не зверталась.

Але така можливість у неї малась, оскільки вона неодноразово викликалась до відділу у справах дітей для вирішення питання щодо виховання дочки, але жодного разу не з`явилась (Т. 1 а.с. 11, 26).

Так, з інформації Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, що міститься у листі № 317/03-Ж від 21.02.2013р. слідує, що з ОСОБА_1 було укладено договір пр. соціальний супровід, але ОСОБА_1 безвід-повідально віднеслась до виконання своїх обов`язків за договором: не виконувала рекомендацій фахівців із соціальної роботи і ухилялась від спілкування з ними, у зв`язку з чим їй було винесено попередження, Але після отримання попередження ситуація у родині не змінилась (Т. 1 а.с. 26).

Під час відвідування родини ОСОБА_1 05.02.2013р. спеціалістами Центру, ОСОБА_1 повідомила членам комісії, що жодних проблем у її родині не мається, а тому сторонньої допомоги вони не потребуються, у зв`зку з чим підписала відмову від соціального супроводу (Т. 1 а.с. 26).

З відомостей лікувально-медичного закладу, дошкільних установ №№ 66, 55 слідує, що матір ОСОБА_2 жодного разу сама дитину не приводила. Дитиною займалась виключно бабуся ОСОБА_3 (Т. 1 а.с. 21, 22, 23, 24).

Такі ж відомості надані Запорізьким міським благодійним Фондом «Єврейський громадський центр Мазаль ТОВ», яким надається сім`ї ОСОБА_1 допомога з 2010р. За інформацією співробітників Фонду ОСОБА_1 бачили востаннє у 2011р., а дитиною ОСОБА_2 займається виключно бабуся ОСОБА_3 (Т. 1 а.с. 11 - зворот, 27).

Звинувачення ОСОБА_1 матері у створенні їй перешкод у спілкування з дитиною не підтверджуються зібраними у справі доказами, з яких, навпаки, слідує, що відповідач самоусунулась від виховання та утримання дитини. Між тим, така ситуація відбувалась з моменту народження ОСОБА_2 , але бабуся ОСОБА_3 звернулась з відповідною заявою до органу опіки та піклування лише після досягнення онукою 5-річного віку, оскільки очікувала виправлення з боку ОСОБА_1 , якого не настало.

Вказане підтверджується також інформацією Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, що ОСОБА_3 станом на березень 2014р. не мала наміру вирішувати питання про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав (Т. 1 а.с. 25).

Що стосується хвороби відповідача, на яку вона посилається як на підставу неможливості в повній мірі здійснювати свої батьківські обов`язки, а саме, травмування ноги, через що вона була вимушена пересуватись на милицях, колегія вважає такі доводи відповідача неспроможними.

По-перше, відповідач зазначила, що травму отримала у 2012р. Але з наданих нею медичних документів не вбачається дати травмування, оскільки у всіх наданих документах, які містять факти щодо стану здоров`я ОСОБА_1 , зазначається про посттравматичні ускладнення, починаючи з 2011р. ( Т. 1 а.с. 115, 116, 134, 135, 141).

Отже, факту травмування у 2012р. не доведено. Так, з найбільш давнього запису травматолога, датованого 01.06.2012р., вбачається, що вже на цю дату у ОСОБА_1 спостерігається перелом, який зрісся неправильно ( Т. 1 а.с. 134).

З консультативного висновку спеціаліста за 26.11.2012р. слідує, що в ОСОБА_1 виявлено посттромобову хворобу та надано рекомендації, серед яких не міститься зазначення про необхідність пересування на милицях (Т. 1 а.с. 137-138).

З виписки з медичної картки ОСОБА_1 вбачається, що 01.11.2011р. у неї вже були ознаки посттравматичного коксартрозу лівого тазо-берцевого суглобу, але рекомендацій про пересування на милицях вказана виписка також не містить (Т. 1 а.с. 139-140).

По-друге, на думку колегії, проблеми зі здоров`ям у вигляді лівостороннього кокс- артрозу лівого тазово-берцового суглобу не звільняють відповідача від виховання дитини, як помилково вважає остання, та не можуть слугувати виправданням для повного самоусунення відповідача від спілкування з дочкою, що є вище встановленим на підставі наведеного аналізу доказової бази у цій справі.

Адже ОСОБА_1 при такому стані здоров`я могла пересуватись, не була прикутою до ліжка, продовжувала жити на свій розсуд, але дитиною не займалась.

Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим, ураховуючи відсутність будь-якого спілкування відповідача з дитиною досить тривалий час по відношенню до віку дитини, існування реальної можливості виконання батьківських обов`язків, проте їх свідоме не вчинення, не прийняття участі в матеріальному утриманні дитини, відсутність зацікавленості у перебуванні дитини у дошкільних та шкільних виховних закладах, її здоров`ям, побутом і вихованням, судом правомірно було задоволено позовні вимоги та позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав.

Відповідач в скарзі вказує, що суд розглянув справу у її відсутність, не повідомивши

її при розгляд справи, що є процесуальним порушенням, допущеним судом.

Дослідивши вказані доводи колегія встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у якій на час розгляду справи були зареєстровані третя особа - її матір ОСОБА_3 , та малолітня дитина ОСОБА_2 .

На цю адресу судом і надсилалась уся кореспонденція, адресована відповідачу ОСОБА_1 , як це було передбачено ч. 5 статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи.

Але вся поштова кореспонденція, направлена на адресу місця реєстрації відповідача, поверталась без вручення адресату із вказівкою «за закінченням терміну зберігання» (Т. 1 а.с. 37, 48, 60).

Вказаною процесуальною нормою врегульовано, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою ( тобто за адресою місця реєстрації), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Матеріали справи свідчать, що у суду не було іншої адреси місця мешкання відповідача, а також інше місце її мешкання не було відомо ані органу опіки та піклування, ані матері відповідача - ОСОБА_3 .

За матеріалами справи колегія встановила також, що відповідач ОСОБА_1 часто у квартирі за місцем реєстрації не мешкала, жебракувала, та про своє місцезнаходження або місце перебування нікому ніколи не сповіщала.

Не заперечувала своєї періодичної відсутності за місцем реєстрації і сама ОСОБА_1 , надаючи пояснення по суті справи, що проживала після народження дочки у Дніпрі, потім у ОСОБА_7 , але відвідувала квартиру за місцем реєстрації.

В ході слухання справи судом першої інстанції ОСОБА_3 вказала, що відповідач можливо проживає у своєї подруги ОСОБА_7 , надавши відповідну адресу: АДРЕСА_2 (Т. 1 а.с. 43). Тому суд намагався повідомити відповідача ОСОБА_1 ще й на адресу, вказану її матір`ю ОСОБА_3 - третьою особою у справі.

Але повістка також повернулась без вручення із вказівкою про «закінчення терміну зберігання» (Т. 1 а.с. 52)..

Між тим, ці обставини підтвердила сама ОСОБА_7 , допитана судом в якості свідка за клопотанням відповідача, яка підтвердила, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , та що у 2015р. за її пропозицією до неї для тимчасового проживання вселилась ОСОБА_1 .

Інших можливостей повідомити відповідача у суду не було, оскільки ніяких інших засобів зв`язку у суду не було, а відповідач не була працевлаштована.

При цьому, відповідно до частини 9 статті 74 ЦПК України відповідач не могла бути повідомлення через оголошення, оскільки мала зареєстроване місце проживання, яке було відомо суду.

Таким чином, суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача, та, поскільки вона була відсутня в місці реєстрації, суд правильно визнав, що відповідно до ч. 5 статті 74 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена їй належним чином.

До того ж, її матір ОСОБА_3 не могла отримати судову повістку замість неї, т.я. є учасником справи, яка зацікавлена в її розгляді особа.

За вказаних обставин, колегія не вбачає порушень норм процесуального законодавства судом при розгляд цієї справи, визнавши такі ствердження апелянта за викладеними вище обставинами необґрунтованими.

Щодо доводів ОСОБА_1 про безпідставність стягнення з неї аліментів на утримання дочки, то вони базувались на незаконності позбавлення її батьківських прав.

Але колегія, визнавши, що підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо дочки ОСОБА_2 є наявними, оскільки встановлені судом шляхом аналізу наданих доказів у їх сукупності, відкидає ствердження апелянта про безпідставність покладення на неї аліментного обов`язку.

Разом з тим, доводи скарги щодо неврахування її стану здоров`я та матеріального стану при визначенні розміру аліментів, є слушними.

Відповідач, вказуючи, що у період до отримання травми ноги вона працювала, але жодна з наданих нею довідок не містить інформації про будь-який заробіток.

Зі справи вбачається, що сім`я ОСОБА_1 після народження ОСОБА_2 була малозабезпеченою, тому отримувала допомогу, зокрема, через «Червоний Хрест» та благодійну допомогу від Запорізького міського благодійного Фонду "Єврейський громадський центр Мозаль ТОВ".

З довідки УПСЗН ЗМР по Олексаднрівському району слідує, що з січня 2015р. по день ухвалення рішення Жовтневого суду 17.12.2015р. відповідач отримувала лише допомогу на дитину як одинока матір у розмірі 516 грн. та 583 грн. щомісячно, ніяких інших соціальних виплат не отримувала (Т. 1 а.с. 119-123).

Згідно довідки Головного управління ДФС у Олександрівському районі м. Запоріжжя, ОСОБА_1 ніякого доходу у ІІІ та ІУ кварталах 2015р. не отримувала (Т. 1 а.с. 126).

Висновком МСЕК ОСОБА_1 27.06.2017р. встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням безтерміново. У висновку МСЕК зазначено, що їй протипоказана важка фізична праця, необхідно ендопротезування лівого культового суглобу, пересування з палицею ( Т. 1 а.с. 128, 129).

Отже, колегія бере до уваги, що такі обмеження у русі у зв`язку з посттравматичним захворюванням лівого тазо-берцового суглобу існували в неї і у період 2012-2015рр.

Тому вважає, що ці обставини слід було врахувати при визначенні розміру аліментів, які належать до сплати відповідачем на утримання дочки ОСОБА_2 , що відповідає положенням статті 182 СК України.

З урахуванням вказаного, зважаючи на стан здоров`я відповідача, колегія вважає, що стягнутий судом розмір аліментів у ј частці від заробітку (доходу), який буде вираховуватись із середнього заробітку по області, оскільки відповідач не була працевлаштована, не відповідав матеріальному стану останньої на день постановлення рішення про стягнення аліментів. При цьому, колегія вважає, що справедливим та пропорційним у цьому випадку буде мінімальний розмір аліментів, гарантований законом для утримання дитини.

На час розгляду справи частиною 2 статті 182 СК України визначений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який має становити не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а на час перегляду справи апеляційним судом цей розмір становить не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, відповідно.

Отже, з урахуванням вимог статті 182 СК України та обставин цієї справи, колегія вважає за необхідне зменшити стягнутий судом розмір аліментів, визначивши його у мінімальному розміру, а саме, у період до 08.07.2017р. у розмірі не меншому, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а після цієї дати - у розмірі, не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У зв`язку зі зазначеним рішення суду у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦУПК України в частині стягнутого судом розміру аліментів підлягає зміні у вищезазначений спосіб.

Долучені на підставі клопотань відповідача та проаналізовані апеляційним судом нові докази не спростовують тих, що здобуті судом першої інстанції під час розгляду справи у 2015р., а відтак і висновків суду про те, що з дня народження дитини ОСОБА_2 і по день ухвалення оскаржуваного рішення її матір ОСОБА_1 не піклувалась про неї, не утримувала та не виховувала, залишивши на виховані та утриманні бабусі ОСОБА_3 А ті обставини, що на теперішній час ОСОБА_1 намагається встати на шлях виправлення, можуть бути підставами для поновлення її в батьківських правах, а не для скасування законного і обґрунтованого рішення в частині позбавлення її батьківських прав за тривале нехтування обов`язками матері.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2015 року у цій справі змінити в частині розміру стягнутих аліментів, зменшивши аліменти, які стягнуті з ОСОБА_1 на користь фізичної чи юридичної особи, на утриманні якої знаходитиметься неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначивши їх у періоді з 11.11.2015р. по 07.07.2017р. у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму, установленого для дитини відповідного віку, з 08.07.2017р. у розмірі 50 % прожиткового мінімуму, установленого для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: