КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 755/7733/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6152/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини та індексацію розміру аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року,

встановив:

у травні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 30 вересня 2010 року в розмірі 1 000 грн., та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 3 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що дитина перебуває на її утриманні, а відповідач сплачує аліменти в розмірі 1 000 грн. щомісячно, що є недостатнім для гармонійного розвитку дитини. Також позивач просила стягнути з відповідача кошти з урахуванням індексації розміру аліментів з 08 липня 2017 року в розмірі 4 776 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року позовні вимоги було задоволено частково та збільшено розмір аліментів на утримання дитини до 3 000 грн. щомісячно.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким збільшити розмір аліментів до 1 109 грн., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 30 вересня 2010 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначала, що вказаний розмір аліментів є меншим, від встановленого законом мінімуму, грошових коштів в зазначеному розмірі для гармонійного розвитку дитини не вистачає, тоді як відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, у зв`язку з чим просила збільшити розмір аліментів до 3 000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року позовні вимоги було задоволено частково та збільшено розмір аліментів на утримання дитини до 3 000 грн. щомісячно.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати дитину, розмір аліментів, встановлений рішенням Дніпровського районного суду від 30 вересня 2010 року, є недостатнім для гармонійного розвитку дитини, а тому, враховуючи матеріальний стан платника аліментів, збільшив їх розмір до 3 000 грн. щомісячно. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 192 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5 , батьками якого є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 . У зареєстрованому шлюбі сторони не перебували.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 30 вересня 2010 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1 000 грн. щомісячно.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано його матеріальний та сімейний стан. Зазначав, що він не може сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному розмірі, а тому просив збільшити аліменти до мінімального розміру в сумі 1 109 грн. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

В ст. 182 СК України закріплено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 15 листопада 2017 року було набуто у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , площа якої становить 67,7 кв.м.

У своїй апеляційній скарзі відповідач зазначав, що його щомісячний дохід становить близько 5 000 грн., а вказана квартира була придбана за спільні кошти з ОСОБА_6 , яка є його дружиною з 14 липня 2012 року. Також відповідач вказував, що грошові кошти на придбання квартири були ним позичені, що свідчить не про поліпшення, а про погіршення його майнового стану.

Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження походження коштів на придбання нерухомого майна, вартість якого очевидно перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Також ОСОБА_2 до суду не було надано і доказів на підтвердження його реального майнового стану, який би унеможливлював сплату ним аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Колегія суддів бере до уваги також те, що відповідач при зверненні до суду апеляційної інстанції просив збільшити розмір аліментів до 1 109 грн., що становить 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та є мінімальним розміром аліментів, однак не обґрунтовував у зв`язку з чим з нього на утримання дитини мають стягуватись аліменти саме в мінімальному розмірі.

Відповідач є працездатною особою, доказів на підтвердження того, що він не має змоги працевлаштуватись та отримувати регулярний дохід до суду надано не було.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді