Справа № 454/2726/18 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/651/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Західний Буг» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 грудня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2018 року Приватне підприємство «Західний Буг» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Шпиколос» за участю третьої особи КП ЛОР «Золочівське міжрайонне бюро технічної документації» про визнання недійсним договору оренди та визнання поновленим договору оренди землі, стягнення судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 01 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Західний Буг» було укладено договір оренди землі №1, за яким ОСОБА_1 передала ПП «Західний Буг» у платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 0,5603 га, в тому числі рілля 0.5603 га, кадастровий № :23:001:0009, що розташована за межами населених пунктів сільської ради: Княжівська сільська рада Сокальського району Львівської області, строком на 5 років. Згідно п. 8 Договору оренди землі № 1 після закінчення строку дії договору орендар має право на поновлення його на новий період за умови письмового повідомлення орендодавця про намір продовжити його дію не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору. Стверджує, що 11 жовтня 2016 року направило на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення про продовження Договору оренди землі № 1 на новий строк з проектом додаткової угоди. Зазначає, що ОСОБА_1 , відповіді на лист-повідомлення не надала, крім того уклала новий договір оренди землі з Фермерським господарством «Шпиколос», чим порушила гарантоване переважне право ПП «Західний Буг» на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк. З наведених підстав просило: визнати поновленим договір оренди землі від 01 листопада 2010 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Західний Буг», зареєстрований в Управдінні Держкомзему у Сокальському районі 16 листопада 2011 року за № 16000, за яким передавалася у строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 0,5603 га, кадастровий № :23:001:0009, що розташована за межами населених пунктів сільської ради: Княжівська сільська рада Сокальського району Львівської області, з наступними істотними умовами: строк дії договору 10 років, розмір орендної плати у грошовій формі становить 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в розмірі 1003,83 грн., інші умови - ті ж самі, що були передбачені договором оренди землі від 01 листопада 2010 року; визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Шпиколос» № б/н від 01 грудня 2016 року, зареєстрований 10 грудня 2016 року державним реєстратором КП ЛОР «Золочівське МРБТІ» Садовським Романом Валентиновичем, за яким передавалася в оренду земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 0,5603 га, кадастровий № :23:001:0009, що розташована за межами населених пунктів сільської ради: Княжівська сільська рада Сокальського району Львівської області.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 23 грудня 2019 року у задоволенні позову Приватного підприємства «Західний Буг» відмовлено.

Рішення суду оскаржило Приватне підприємство «Західний Буг», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт стверджує, що має переважне право перед третіми особами на укладення договору оренди землі на новий строк, оскільки належно виконував свої обов`язки за умовами договору оренди землі та повідомив орендодавця про намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Зазначає, що судом першої інстанції вибірково оцінено докази, подані сторонами, оскільки в рішенні суду відображена заява та вимога ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі, однак судом проігноровано і не відображено в рішенні відповідь ПП «Західний Буг» на подані ОСОБА_1 заяву та вимогу та копію поштової квитанції і рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення як докази надсилання вищезазначеної відповіді. Звертає увагу, що судом невірно ототожнено заяву і вимогу ОСОБА_1 з відповіддю орендодавця на надісланий ПП «Західний Буг» лист-повідомлення про продовження договору оренди землі на новий строк з проектом Додаткової угоди від 10 жовтня 2016 року. Вважає, що доказом вмісту в поштовому відправленні, адресованому ОСОБА_1 саме листа-повідомлення з проектом додаткової угоди є свідчення ОСОБА_2 , яка засвідчила, що особисто здійснювала адресацію, вкладала та запаковувала, особисто відносила та запаковувала поштовий конверт з листом-повідомленням про продовження договору оренди землі та проектом додаткової угоди, адресований ОСОБА_1 . З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ПП «Західний Буг», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 завчасно повідомила позивача про те, що вона не бажає продовжувати договір оренди землі, а після закінчення його дії розпорядилася належною їй на праві власності земельною ділянкою на власний розсуд та уклала договір з іншим орендарем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Судом першої інстанції встановлено, що 01 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Західний Буг» укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 0.5603 га за кадастровим № :23:001:0009, що знаходиться за межами населених пунктів сільської ради: Княжівська ciльська рада Сокальський район Львівська область, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЛВ № 032361 від 23 березня 2004 року (т. 1а.с. 7).

Актом прийому-передачі від 01.11.2010 року підтверджується, що ОСОБА_1 передала ПП «Західний Буг» зазначену земельну ділянку.

Даний договір зареєстровано у державному реєстрі земель 16 листопада 2011 року за № 01600.

Відповідно до п. 8 договору оренди землі від 01.11.2010 року договір укладено на 5 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно п. 37 договору, дія договору, крім іншого, припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

П. 9 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі. Розмір орендної плати у грошовій формі становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в сумі 228,85 грн. в рік.

Довідкою № 3Б-731-08-18 від 23 серпня 2018 року підтверджується, що за період з 2011 по 2016 рік ПП «Західний Буг» нараховано та виплачено ОСОБА_1 орендну плату за користування земельною ділянкою відповідно до умов вищезазначеного договору оренди землі (т.1 а.с. 8).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ПП «Західний Буг» покликається на порушення його переважного права на укладення договору оренди на новий строк, оскільки отримавши лист про бажання позивача продовжити договір оренди та проект додаткової угоди до договору, відповідач не висловила заперечень з цього приводу, вважає, що договір є поновленим, при цьому укладаючи новий договір оренди, орендодавець не повідомила попереднього орендаря ПП «Західний Буг», що свідчить про порушення його прав.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України буде порушене у разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №594/376/17-ц (провадження №14-65цс18).

Тобто, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 статті 33 цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

В свою чергу, частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, встановлених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», переважене право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

З матеріалів справи вбачається, що 25 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ПП «Західний Буг» із заявою, яку позивач отримав 01 вересня 2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції ПП «Західний Буг» за вх. № 3Б-1013-09-16 (т. 1 а.с. 45), в якій вона просить розірвати договір оренди земельної ділянки у зв`язку з необхідністю, що виникла.

02 вересня 2016 року ОСОБА_1 направила позивачу вимогу, яку він отримав 05 вересня 2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції ПП «Західний Буг» за вх. № 3Б-1064-09-16 (т. 1 а.с. 44), з проханням розглянути її заяву від 25 серпня 2016 року, розірвати договір належної їй земельної ділянки та письмово повідомити її про прийняти рішення до 15 вересня 2016 року.

У відповідь на заяву ОСОБА_1 від 25.08.2016 року та її вимогу від 02.09.2016 року позивачем було направлено на її адресу лист, зі змісту якого вбачається, що ПП «Західний Буг» не погоджується на дострокове розірвання укладеного договору та має намір і надалі орендувати належну ОСОБА_1 земельну ділянку шляхом укладення договору оренди землі на новий строк.

На обгрунтування позовних вимог та апеляційної скарги позивач покликається на лист-повідомлення № 3Б-1367-10-16 від 10.10.2016 року, адресований ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 16 листопада 2016 року закінчується строк дії укладеного між ними договору оренди землі і ПП «Західний Буг» повідомляє її, що користується своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, у зв`язку з чим надсилає відповідачу проект Додаткової угоди до договору оренди землі від 01.11.2010 року.

13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 , отримала поштове відправлення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 12).

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач стверджує, що не отримувала від ПП «Західний Буг» проекту додаткової угоди, єдиний лист, який вона отримала від позивача містив відкритку з привітанням про закінчення жнив, зазначає, що жодних інших листів вона від ПП «Західний Буг» не отримувала.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували вміст поштового відправлення, крім того таких доказів не надано і суду апеляційної інстанції, а відтак відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 отримала саме лист-повідомлення про намір укласти договір оренди на новий строк та доданий до нього проект додаткової угоди до договору оренди землі від 01.11.2010 року.

Таким чином відсутні юридичні факти, необхідні для визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди, визначені ст. 33 Закону України «Про оренду землі», зокрема позивачем не доведено, що до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк та надіслав йому проект додаткової угоди.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 заздалегідь повідомила позивачу свій намір про дострокове розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки, що безумовно свідчить про небажання продовжувати відносини з позивачем, які випливають з договору оренди землі від 01.11.2010 року.

Відсутність доказів направлення орендодавцю листа-повідомлення з проектом додаткової угоди та згоди орендодавця на підписання додаткової угоди свідчить про те, що позивач втратив своє переважне право на укладення додаткової угоди до договору оренди землі.

Згідно з п. 43 договору оренди землі від 01.11.2010 року, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, тобто строк його дії розпочався 16 листопада 2011 року, а закінчився 16 листопада 2016 року.

Крім позовної вимоги про визнання поновленим договору оренди землі від 01.11.2010 року, позивач пред`явив позовну вимогу про визнання недійним договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Шпиколос» 01.12.2016 року.

Відмовляючи в задоволенні цієї позовної вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки і скористалася своїм правом розпоряджатися нею на власний розсуд, в тому числі укладати договір оренди з іншими орендарем, оскільки строк дії попереднього договору оренди закінчився, відтак відсутні підстави для визнання договору недійним, оскільки він укладений відповідно до норм чинного цивільного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.(ч. 2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З долученого до матеріалів справи договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 0,5603 га, в тому числі рілля 0.5603 га, кадастровий № :23:001:0009, що розташована за межами населених пунктів сільської ради: Княжівська сільська рада Сокальського району Львівської області, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Шпиколос» вбачається, що такий укладено 01.12.2016 року (т. 1 а.с. 36), тобто після закінчення дії договору оренди землі, укладеного з ПП «Західний Буг».

Договір оренди земельної ділянки від 01.12.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Шпиколос» зареєстровано 10.12.2016 року державним реєстратором Комунального підприємства Львівської областної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Садовським Р.В., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 75892767 від 15.12.2016 року (т. 1 а.с. 58).

Враховуючи те, що Договір оренди земельної ділянки від 01.12.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Шпиколос» після закінчення строку дії попереднього договору оренди земельної ділянки від 01.11.2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Західний Буг», погоджений сторонами та зареєстрований у встановленому законом порядку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання його недійним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Приватного підприємства «Західний Буг» залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 22.10.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Цяцяк Р. П.