П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/3947/18

Номер провадження 22-ц/804/660/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.,

сторони :

позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 05 грудня 2019 року, у складі судді Капітонова В.І., дата складення повного судового рішення 10 грудня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 31 березня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 5600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, оскільки підписав анкету-заяву, таким чином між ним і банком укладено договір. Позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. У порушення умов договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитним договором станом на 31 травня 2018 року виникла заборгованість в сумі 75509,74 грн, з яких заборгованість за кредитом - 5494,33 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 62856,07 грн, заборгованість за пенею та комісією - 3087,45 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна ставка) - 3571,89 грн. Просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 75509,74 грн., а також судові витрати у розмірі 1762 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 05 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначається, що судом першої інстанції не в повній мірі встановлені дійсні обставини справи; не прийняті до уваги постанови Верховного Суду з аналогічних питань; зроблені хибні висновки щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості та відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права; суд першої інстанції не мав права відмовляти у позові, оскільки банком було виконано усі вимоги щодо надання кредиту, а відповідач його не повернув, чим порушив умови кредитного договору; допущена однобічність та неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Пивовар В.П. вважає скаргу необґрунтованою і просить судове рішення залишити без змін, вказуючи, що у позивача відсутні достатні докази щодо відповідності нормам законодавства укладеного з відповідачем кредитного договору та належним чином повідомлення відповідача про збільшення та зміну процентних ставок; згоди відповідача на збільшення в односторонньому порядку процентних ставок по кредиту; банк приховав від відповідача повну та об`єктиву інформацію щодо кінцевої скупної вартості кредиту, чим ввів в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би відповідач банку погашаючи кредит; відсутні докази отримання відповідачем кредитних карток № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 .

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з доводами апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», рішення суду першої інстанції оскаржується виключно в частині відмови банку у позові про стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам, а тому переглядається судом апеляційної інстанції лише у цій частині і оцінка судового рішення на предмет законності та обґрунтованості в іншій частині колегією суддів не надається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Шишелової Н.В., яка підтримала скаргу, заперечення проти скарги ОСОБА_1 та його представника Пивовара В.П. , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відмовляючи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові, суд першої інстанції виходив з позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, і зазначив, що у заяві про надання кредиту не визначено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами; позивач не надав доказів, що долучені до справи Умови і Правила надання банківських послуг були узгоджені з позичальником; ОСОБА_1 вказані документи не підписував; по даному кредитному договору відсутня заборгованість позичальника, оскільки за період з 18 серпня 2011 року до 08 квітня 2015 року ОСОБА_1 зняв з картки коштів на суму 22310,94 грн, а в рахунок погашення вніс - 27223,00 грн.

З висновками суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що 31 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, за вказаним кредитним договором, станом на 31 травня 2018 року, виникла заборгованість у розмірі 75509,74 грн, з яких заборгованість за кредитом - 5494,33 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 62856,07 грн, заборгованість за пенею та комісією - 3087,45 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна ставка) - 3571,89 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається зі справи, на підтвердження вимог до ОСОБА_1 позивачем суду першої інстанції були надані заява ОСОБА_1 про надання кредиту від 31 березня 2011 року, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 31 березня 2011 року з підписом заявника, розрахунок заборгованості за договором без номеру від 31 березня 2011 року, довідка про рух коштів по кредитним карткам, довідка про строк дії кредитних карток.

При цьому із заяви ОСОБА_1 про надання кредиту вбачається, що боржник підписав заяву із зазначенням : «Я згоден(-на) з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між мною і банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови і Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанка www.privatbank.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанка www.privatbank.ua» (а.с. 196-197).

Як вбачається з пояснень представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Пивовара В.П. від 12 серпня 2019 року, долученими до справи та відображеними у відзиві на апеляційну скаргу, боржник не погоджувався з вимогами банку, посилаючись на те, що до матеріалів справи позивач не надав належним чином завірену заяву позичальника про отримання кредиту, документ з інформацією про найменування картки, строку її дії, дані про первинне встановлення відсотків за користування кредитом. Крім того, банк не повідомив боржника про збільшення процентної ставки за користування кредитом, не врахував, що боржник проживає на території, де проводиться АТО; просив про застосування строків позовної давності (а.с.128-129).

Тому, погодитися з висновками суду першої інстанції про відмову у позові АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у справі, яка переглядається, з посиланням на позицію Верховного Суду у справі № 342/180/17, апеляційний суд не може, оскільки наведені заперечення проти позову представника ОСОБА_1 не є тотожними тим правовідносинам та запереченням на позов, що були предметом перегляду у справі від 03 липня 2019 року.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, про що свідчить представлений розрахунок заборгованості, підтверджений випискою про рух коштів за кредитним договором (а.с.62-73), а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості з суми кредитних коштів.

Отже, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в розмірі 5494,33 грн підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення заборгованості по процентам.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановлено, що банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як свідчить зміст заяви ОСОБА_1 на отримання кредиту, у заяві позичальника від 31 березня 2011 року процентна ставка дійсно не зазначена, але на підтвердження своїх вимог в цій частині позивач надав довідку про умови кредитування, яка не спростована відповідачем, та з якої вбачається, що ОСОБА_1 погодився з умовами про оплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3,0% на місяць (базова % ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік) (а.с. 198).

Як свідчать матеріали справи, розрахунок заборгованості за кредитом проведено банком з урахуванням підвищеної процентної ставки з 01 квітня 2015 року.

Між тим, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду на такі умови договору .

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Встановлено, що Умови та правила надання банківських послуг відповідач не підписував, а отже не давав згоди на підвищення процентної ставки у разі порушення зобов`язань. Крім того, позивач не надав належних, достатніх та достовірних доказів того, що про підвищення процентної ставки боржник був повідомлений, що між сторонами було досягнуто узгодження щодо підвищення процентних ставок, а тому у банка виникли підстави для стягнення заборгованості по процентам в розмірі 62856,07 грн.

При цьому, наведені висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25 вересня 2019 року справа № 275/610/16-ц провадження № 61-18822 св 18. Відповідна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Отже, рішення суду першої інстанції про відмову у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості по процентам, з підстав, передбачених ст.376 ЦПК України, не може залишатися без змін.

Тому, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам, виходячи з первісної процентної ставки 3,0% на місяць (36% річних), згоду на яку відповідач надав шляхом підписання довідки про умови кредитування та не заперечував проти свого обов`язку в цій частині, виклавши відзив на позов.

Щодо строку дії кредитної картки.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Отже, переглядаючи рішення суду з урахуванням доводів скарги та наданих матеріалів колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки заборгованість по процентам може бути стягнута тільки в межах строку дії кредитної картки, який за даними банку, встановлений до червня 2018 року, але в межах позовних вимог, які обмежуються 31 травня 2018 року (а.с.3).

Посилання відповідача та його представника на те, що боржник ОСОБА_1 мав тільки одну кредитну картку, яка закінчилася набагато раніше, ніж зазначив позивач у своїй довідці про строки дії трьох карток, отриманих відповідачем (а.с.158), колегія суддів вважає неспроможними, оскільки будь-яких доказів про закінчення строку дії картки, отриманої в 2011 році позивач ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не представив.

Більш того, отримання відповідачем кредитних карток № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_6 зі строком дії до червня 2018 року, підтверджується не тільки довідками АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а і рухом коштів по картці № НОМЕР_4 , яка, згідно розрахунку заборгованості, використовувалася до 27 серпня 2015 року.

Доводи відповідача в суді апеляційної інстанції про те, що він не пам`ятає фактів використання кредитної картки до 2015 року та погашення кредитних коштів різними платежами, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки з розрахунку заборгованості та довідки про рух коштів конкретно видно, коли, в якому розмірі та в якій установі проводилися погашення кредиту.

В ході перегляду судового рішення в апеляційному порядку, представник позивача надала додаткові письмові пояснення у справі та не заперечувала проти визначення заборгованості по процентам за умов застосування 36% процентної ставки на суму залишку заборгованості в межах заявлених вимог до 31 травня 2018 року.

Таким чином, з урахуванням норм права та встановлених обставин, заборгованість ОСОБА_1 по процентам за кредитним договором без номера від 31 березня 2011 року визначається апеляційним судом в розмірі 3776,38 грн та розраховується наступним чином:

-заборгованість за кредитом 5494,33 грн

-станом на 01 квітня 2015 року заборгованість по процентам 1693,72 грн

-дні прострочення 1156 (з 01 квітня 2015 року до 31 травня 2018 року)

-відсоткова ставка в день - 0,1%(36:360)

-заборгованість по відсоткам - 6351,45 (5494,33х0,1х10156).

З письмових пояснень представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що за спірний період ОСОБА_1 вніс на оплату кошти в розмірі 4268,79 грн, тому залишок заборгованості по процентам становить 3776,38 грн (6351,45+1693,72- 4268,79).

Щодо строків позовної давності.

Так, заперечуючи проти позову та доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та його представник Пивовар В.П. зазначали, що банк пропустив строки позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості, оскільки позов заявлено з 31 березня 2011 року до 31 травня 2018 року, що не відповідає вимогам ч.3 ст.267 ЦК України.

З цими доводами погодитися не можна.

У відповідності з вимогами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як вбачається зі справи та пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду, погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами відповідач повинен був проводити щомісячно до 25 числа місяця, що слідує за звітним.

З розрахунку заборгованості та руху коштів по карткам вбачається, що останній платіж відповідач ОСОБА_1 здійснив 27 серпня 2015 року, а наступний платіж боржник повинен був здійснити до 25 вересня 2015 року. Отже, з моменту невнесення чергового платежу відбулося порушення прав та інтересів позивача і саме з 26 вересня 2015 року і протягом трьох років у банку виникло право на звернення до суду, чим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і скористалося, подавши позов до суду поштою 01 серпня 2018 року.

Таким чином, строки позовної давності позивачем не пропущено і заперечення ОСОБА_1 проти апеляційної скарги в цій частині визнаються безпідставними.

Одночасно колегія враховує, що остання кредитна картка була дійсною до 30 червня 2018 року, а позивач звернулося до суду з вимогами про стягнення заборгованості 01 серпня 2018 року, що також вказує на те, що позивач не пропустив строки позовної давності, зважаючи на те, що ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами на власний розсуд.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови банку у позові про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом та процентами за кредитним договором від 31 березня 2011 року не може залишатися без змін і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення на користь банку заборгованості в сумі 9270,71 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 5494,33 грн. та заборгованості по процентам в розмірі 3776,38 грн.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не має заборгованості перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є необґрунтованим.

Так, з рішення суду першої інстанції не вбачається, яким чином судом зроблені висновки про відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед банком, а саме, отримання відповідачем у банку коштів за період з 18 серпня 2011 року до 08 квітня 2015 року в сумі 22310,94 грн та погашення кредиту на суму 27223,00 грн.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК - ст. діючого ЦПК України).

Таких розрахунків судове рішення не містить.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, апеляційний суд виходить з наступного.

Частина 13 ст.141 ЦПК України визначає, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги позивача та ухваленням нового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31 березня 2011 року, підлягають розподілу і судові витрати, які стягуються з відповідача на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Виходячи із пропорційності розміру задоволених позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК (заявлено вимоги на 75509,74 грн, задоволено - 9270,71 грн, що становить 12,28% (9270,71х100%:75509,71), з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 216,37 грн - у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції (1762х12,28%:100%), а також 324,56 грн. - у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (2643х12,28%:100%).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 05 грудня 2019 року в частині відмови АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» у стягненні заборгованості за кредитом та процентами скасувати і ухвалити у відповідній частині нове рішення.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором без номеру від 31 березня 2011 року в сумі 9270 (дев`ять тисяч двісті сімдесят) грн.71 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 5494,33 грн. та заборгованості по процентам в розмірі 3776,38 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () у відшкодування судового збору 216,37 грн - у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () у відшкодування судового збору 324,56 грн - у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 10 лютого 2020 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

О.М.Пономарьова

Т.Б. Ткаченко