Справа № 646/126/18
№ провадження 2/646/116/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.08.2020 м.Харків
Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:
головуючий суддя Єжов В.А.
за участі: секретаря Хілінського М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про витребування майна, скасування запису про державну реєстрацію, визнання права власності
05.01.2018 в Червонозаводський районний суд м.Харкова з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Безугла С.О., про витребування майна, скасування запису про державну реєстрацію, визнання права власності, звернулися ОСОБА_1 і ОСОБА_2
24.01.2018 по справі відкрито провадження.
05.02.2019 позивачами подано змінену редакцію позовної заяви, відповідно до якої відповідачем у справі визначено ОСОБА_3 , уточнені позовні вимоги.
13.02.2019 у справі призначено підготовче судове засідання.
11.06.2019 ухвалою суду закрито підготовче засідання.
Позивачі в судове засідання не прибули. Представник позивачів ОСОБА_5 подав суду заяву про розгляд справи за відсутністю сторони позивача, не заперечував проти винесення заочного рішення.
У судове засідання, призначене на 05.08.2020, належним чином повідомлені відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Терещенко Д.В., не прибули. Від представника відповідача до канцелярії Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшла заява про відкладення цього судового засідання через загрозу поширення коронавірусної інфекції Covid-19.
Проте, судове засідання 25.10.2019 було відкладено за ініціативою відповідача ОСОБА_3 , який мотивував не можливістю прибуття у нього у зв`язку з характером роботи.
Крім того, судове засідання 08.04.2020 було відкладено за заявою представника відповідача адвоката Терещенка Д.В., який посилався на загрозу поширення коронавірусної інфекції Covid-19.
Доказів перебування адвоката Терещенка Д.В. на самоізоляції з квітня по серпень 2020 року - суду не надано, що спростовує доводи клопотань про відкладення розгляду справи через загрозу поширення коронавірусної інфекції Covid-19.
Вирішуючи питання про можливість розгляду цивільної справи за відсутності учасників справи суд керується приписами ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно якої суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав та свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно п. 1 ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно п.2 ч.1 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку через першу неявку в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вказана стаття Конвенції кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для зменшення періоду судового провадження (п. 35 рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria S. A. Sanders v. Spain).
З матеріалів справи вбачається, що судові засідання у справі 25.10.2019, 08.04.2020 та 05.08.2020 відкладались за ініціативою відповідача у справі та його представника, що не відповідає умовам відкладення розгляду справи, що визначені у ч.1 ст. 223 ЦПК України.
За правилами ч. 2. ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Відповідно до ч. 5. Ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Як слідує з висновків Верховного Суду, викладених в ухвалі від 08.06.2018 по справі № 905/2065/16, правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, які беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їхніх прав, а також прав та інтересів інших осіб. Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню. Щоразу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.
Поведінка відповідача та його представника в сукупності свідчить про наявність ознак зловживання процесуальними правами, що відповідно до ч.3 ст.44 ЦПК України надає суду ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що предметом спору є 33/100 частин квартири АДРЕСА_1 на які приходиться кімната 17,6 квадратних метрів.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 31 травня 1995 року 33/100 частин квартири АДРЕСА_1 належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (батькові позивача - ОСОБА_1 )
17 жовтня 1995 року ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого 33/100 частин спірної квартири АДРЕСА_1 були придбані ОСОБА_7 . Договір купівлі-продажу було посвідчено AT Українська універсальна біржа «Культінвест». Нотаріально договір оформлено не було.
Зважаючи на порушення прав позивачів при укладені даного договору, інтересів їх малолітньої дитини, його фактично виконано не було. Позивачі залишилися проживати на спірній житловій площі. Нотаріально договір оформлено не було.
19 лютого 1996 року ОСОБА_7 , в особі його представника ОСОБА_8 , уклав з ОСОБА_9 договір купівлі-продажу 33/100 частин спірної квартири АДРЕСА_1 , який було посвідчено біржею «Право-Ріелтер».
Нотаріально договір оформлено також не було.
Відповідно до статей 47, 48 ЦК України (в редакції 1963 року) що діяв на час укладення цих правочинів, недотримання нотаріальної форми, в тому числі угоди що порушують особисті та майнові права неповнолітніх дітей є недійсними.
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 помер. Спадщину фактично прийняла його донька, позивач ОСОБА_1 , яка проживала разом з ним, і зареєстрована за місцем проживання у квартири АДРЕСА_1 .
В 2012 році, довідавшись про укладення договору щодо продажу спірної житлової площі ОСОБА_9 , позивачі звернулися до суду з позовом на захист свого права власності.
В зустрічному позові, спадкоємець померлого ОСОБА_9 - ОСОБА_4 вимагав визнати за ним право власності на 33/100 частини спірної квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування.
Відповідно до рішення Апеляційного суду Харківської області від 13 лютого 2014 року було скасовано рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09.12.2013, яким було відмовлено в позові ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, та задоволено зустрічний позов ОСОБА_4 про визнання права власності на спірну частину в порядку спадкування. Рішенням яке було ухвалено апеляційним судом було задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 33/100 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений на товарній біржі AT Українська універсальна біржа «Культінвест» 17 жовтня 1995 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Харківської міської ради. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовлено.
ОСОБА_4 , приховавши факт того, що Апеляційним судом в Харківській області ухвалою від 13.02.2014 було вирішено спір і йому відмовлено в позові про визнання права власності в порядку спадкування на спірну житлову площу, вдруге звернувся до суду з позовом до Харківської міськради про визнання права власності в порядку спадкування на 33/100 частини спірної житлової площі не включивши до кола відповідачів ОСОБА_1 та її сина.
Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.05.2014 позов ОСОБА_10 було задоволено, за ним визнано право власності на 33/100 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

18.12.2017 ОСОБА_4 за договором дарування, оформленого приватним нотаріусом Безугла С.О. здійснив відчуження 33/100 частини квартири АДРЕСА_1 на користь громадянина ОСОБА_3 , мешканця Дніпропетровської області.

Про відповідне рішення суду та договір дарування їх житла позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 довідалися в лютому 2018 року коли звернулися до нотаріальної контори з приводу оформлення у спадок частини нерухомого майна після смерті батька позивача - ОСОБА_6 .

На рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.05.2014 позивачами була подана апеляційна скарга. Постановою Апеляційного суду в Харківській області від 01.08.2018 рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.05.2014 було скасовано і ухвалено нове рішення, яким в позові ОСОБА_4 до Харківської міськради про визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено.

Відповідач ОСОБА_3 не визнає право власності позивачів на спірну житлову площу, надав відзив на позов, в якому посилається на те, що він є добросовісним набувачем.

Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до Правових позицій висловлених в постанові Верховного суду України №6-2776цс16 за змістом ст.388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Аналогічні висновки за якими вважається що майно яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано вважається таким що вибуло з володіння власника поза його волі містяться у постановах ВСУ від 02.09.2015 6-1168цс15, 11.06.2014 №6-52 цс14, 16.04.2014 №6-14цс13.

ОСОБА_4 не мав права на отримання у спадок спірної житлової площі і, відповідно, на її відчуження на користь інших осіб. ОСОБА_3 отримав право власності на відповідну частину житлової площі безвідплатно.

Позивачі проживають постійно у спірній квартирі по АДРЕСА_1 і зареєстровані в ній складом сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та неповнолітній ОСОБА_11 , відповідно, з 1988, 2009 та 2010 років. Позивачі несуть витрати по утриманню на обслуговуванню спірної житлової площі, сплачують комунальні послуги.

Право власності на спірне майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за ОСОБА_3 номер запису про право власності № 23998855.

Останній в судове засідання за викликами суду не з`являється

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 317 ЦК України право власності є абсолютним і включає в себе право володіння, користування, та розпорядження своїм майном.

Позивачі позбавлені права власності на нерухоме майно не з їх волі і звернулися до суду з вимогою про повернення майна та скасування запису реєстрації права власності на нерухоме майно що зареєстровано за відповідачем.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист прав власності та інших речових прав» Спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. І далі в п.22 Постанови зазначено, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до абзацу 5 пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Позивачі відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 31 травня 1995 року володіли 33/100 частинами квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Позивачі позбавлені прав власності на нерухоме майно не з їх волі. Можливість вільного користування , володіння та розпорядження нерухомим майном для них недоступна з причин незаконного заволодіння їх майном особами, які використали непрозорість порядку і системи реєстрації речових прав на нерухоме майно на час виникнення правовідносин з його відчуження .

На підставі викладеного, керуючись статтями 47, 48, 227 ЦК України (в редакції 1963 року) статтями 15, 317-320, ч.3 ст. 388 ЦК України, п.п. 21, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.5ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Витребувати 33/100 частин квартири АДРЕСА_1 від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Скасувати запис про право власності № 23998855 від 18.12.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: ОСОБА_3 на 33/100 частки квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Встановити, що 33/100 частин квартири АДРЕСА_1 належать ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на праві спільної сумісної власності .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя: Єжов В.А.