ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5538/20 Справа № 208/2520/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп» про визнання правочину недійсним та поділ рухомого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 березня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_5 про поділ рухомого майна: транспортного засобу Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу FORD TRANSIT, державний номер НОМЕР_2 , стягнення упущеної вигоди, визнання правочину недійсним, та просили:

- розділити рухоме майно, яке є сумісною спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також рухоме майно, яке є спільною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виділивши ОСОБА_1 в натурі наступне рухоме майно: транспортний засіб марки Mercedes-Benz, об`єм двигуна 2151, кузов НОМЕР_3 , державний знак НОМЕР_1 , та транспортний засіб марки FORD TRANSIT, державний знак НОМЕР_2 , 2003 року випуску;

- зобов`язати ОСОБА_1 сплатити ОСОБА_2 кошти в розмірі 102 500 грн. (т. 1 а.с. 2-5)

26 травня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 доповнили позовні вимоги (т. 1 а.с. 52-54), за змістом яких просили:

- зобов`язати ОСОБА_1 сплатити ОСОБА_3 7 738,78 грн., як упущену вигоду за період з 01 листопада 2014 року по 01 червня 2015 року, в рахунок відшкодування порушених цивільних прав;

- зобов`язати ОСОБА_1 сплачувати починаючи з 01червня 2015 року, щомісячно 1 105,54 грн., упущеної вигоди в результаті порушення прав до часу вирішення спору;

- зобов`язати ОСОБА_1 сплатити ОСОБА_2 3 869,46 грн. упущеної вигоди за період з 01 листопада 2014 року по 01 червня 2015 року в результаті порушення її цивільного права;

- зобов`язати ОСОБА_1 сплачувати ОСОБА_2 починаючи з 01 червня 2015 року щомісячно 552,78 грн. упущеної вигоди в результаті порушення її цивільного права до часу вирішення спору.

20 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про визнання правочину купівлі-продажу автомобіля FORD TRANSIT, державний номер НОМЕР_2 недійсним (т. 2 а.с. 1-2), посилаючись на те, що автомобіль був придбаний в шлюбі, та відчужений внаслідок зловмисної домовленості, без її участі, згоди і навіть вчасного повідомлення з метою позбавлення її частки рухомого майна, відповідачами.

25 серпня 2015 року ОСОБА_2 подала уточнену позовну заяву (т. 2 а.с. 20-23) та просила визнати недійсною біржову угоду з продажу автомобіля марки FORD TRANSIT, 2003 року випуску, державний знак НОМЕР_2 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ..

19 грудня 2016 року ОСОБА_2 в порядку ст. 31 ЦПК України уточнила позовну заяву (т. 2 а.с. 94-96), за змістом якої просила:

- визнати недійсною угоду з продажу автомобіля FORD TRANSIT, 2003 року випуску, колір синій, кузов № НОМЕР_4 , державний знак НОМЕР_2 , укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та реалізований через ТОВ «Спецавтогруп», повернути сторони в первісний стан;

- визнати вищевказаний автомобіль об`єктом права спільної сумісної власності з рівними частками кожного з подружжя ОСОБА_6 ;

- поділити майно, придбане за час шлюбу, а саме автомобіль FORD TRANSIT, 2003 року випуску, колір синій, кузов № НОМЕР_4 , державний знак НОМЕР_2 , залишивши його у користуванні відповідачу ОСОБА_1 та стягнувши з останнього на її користь 1/2 частину вартості спірного автомобіля у розмірі 50 912 грн.

03 лютого 2017 року ОСОБА_2 в порядку ст. 31 ЦПК України подано уточнену позовну заяву (т. 2 а.с. 115), за змістом якої просила:

- визнати недійсною угоду з продажу автомобіля FORD TRANSIT, 2003 року випуску, колір синій, кузов № НОМЕР_4 , державний знак НОМЕР_2 , укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та реалізований через ТОВ «Спецавтогруп», повернути сторони в первісний стан;

- визнати вищевказаний автомобіль об`єктом права спільної сумісної власності з рівними частками кожного з подружжя ОСОБА_6 ;

- поділити майно, придбане за час шлюбу, а саме автомобіль FORD TRANSIT, 2003 року випуску, колір синій, кузов № НОМЕР_4 , державний знак НОМЕР_2 , залишивши його у користуванні відповідачу ОСОБА_1 та стягнувши з останнього на її користь 1/2 частину вартості спірного автомобіля у розмірі 50 912 грн.

19 липня 2018 року ОСОБА_2 подано позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ТОВ «Спецавтогруп» про визнання правочину недійсним, про поділ рухомого майна (т. 4 а.с. 76-87), та просила:

- визнати ідеальну 1/2 частку автомобілю марки Mercedes-Benz 311 CDІ об`єм двигуна 2151 см.куб., кузов НОМЕР_3 . реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнати за ОСОБА_2 (РНОКГІП: НОМЕР_5 ) право власності на 1/4 частку зазначеного автомобіля.

- визнати недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля марки Ford Transit, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , укладену між ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_7 ), за результатами якої ТОВ «Спецавтогруп» 20 листопада 2014 було видано довідку-рахунок серії ВІА №786068.

- визнати автомобіль марки Ford Transit, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 частку зазначеного автомобіля.

- поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : визнати право приватної власності на ідеальну 1/2 частку автомобілю марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) ;

- визнати право приватної власності на автомобіль марки Ford Transit, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_4 . реєстраційний номер НОМЕР_2 за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію її частки у вартості автомобілю марки Ford Transit, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у сумі 13 761,75 гри.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що вона постійно працювала та отримувала заробітну плату, звільнившись з посади у 2012 року. ОСОБА_7 також отримувала доходи від експлуатації автомобіля MERCEDES-BENZ 311 CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та 09 лютого 2013 року родиною було придбано автомобіль FORD TRANSIT, 2003 року випуску, державний знак НОМЕР_2 , в основному за кошти, що були виручені від продажу іншого автомобілю (Ford Transit) наприкінці 2012 року, який в свою чергу був придбаний за кошти матері позивача, як весільний подарунок у 2001 році. Крім того зазначила, що у ОСОБА_1 , немає жодного доказу, на підтвердження наявності коштів на придбання спірних транспортних засобів.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частини автомобіля марки FORD TRANSIT, пасажирський - В, кузов № НОМЕР_4 , 2003 року випуску, державний знак НОМЕР_2 , у сумі 26 500 грн.

Визнано 1/2 частину автомобіля марки MERCEDES-BENZ 311 CDI, автобус D, об`єм двигуна 2151 см.куб., кузов № НОМЕР_3 , 2001 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстровану за ОСОБА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку зазначеного автомобіля.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Мотивував своє рішення суд першої інстанції тим, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. При цьому суд виходив із того, що експертного висновку щодо визначення вартості спірного авто сторони не подали, узгодження вартості авто з боку відповідача на запропонованих умовах позивачем, не було надано, тому довідка про визначення ринкової вартості спірного авто не може бути прийнята судом з підстав передбачених ст.ст. 76, 81,82, 102, 106 ЦПК України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення суду про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факту про те, що гроші від продажу транспортного засобу FORD TRANSIT, були дійсно витрачені відповідачем не на користь сімї, в той час коли позивач в цьому ж місяці здійснила відчуження належного їм обом на праві власності автомобіля FORD TRANSIT, 1993 року випуску громадянину ОСОБА_8 . Доказів того, що позивач приймала участь у придбанні спірних транспортних засобів, остання не надала. Вважав, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката значно завищений, не підтверджений належними та допустимими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_9 зазначив, що оскаржуване судове рішення є законним та обгрунтованим, приведені доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 06 липня 2001 року по 02 травня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

13 вересня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на підставі біржової угоди № ЛУ-040096 придбали транспортний засіб MERCEDES-BENZ 311 CDI, автобус D, VIN НОМЕР_3 2001 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , як спільну часткову власність (т.1 а.с. 14). 23 жовтня 2007 року вказаний транспортний засіб зареєстровано на ім я ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 13).

Згідно з довідкою-рахунком № ДПІ 864406 від 09 лютого 2013 року ОСОБА_1 придбано автомобіль FORD TRANSIT, 2003 року випуску, державний знак НОМЕР_2 , вартістю 40 000 грн. (т. 3 а.с. 55).

Щодо часу придбання майна, то вказані транспортні засоби придбані за період знаходження сторін у зареєстрованому шлюбі.

Щодо коштів, за які таке майно було придбано (джерело придбання), то сторони надавали пояснення, але згоди щодо джерел та обсяг доходів сторін, як докази по справі не подали, а тому суд приймає позицію визначену ч. 1 ст. 60 СК України, зазначаючи що спірні транспортні засоби були придбані за спільні кошти, які отримувала сім`я ОСОБА_6 та які витрачалися на нужди та потреби сім`ї, так як зазначені обґрунтування спростовані в ході судового розгляду сторонами не були.

Щодо мети придбання спірного майна транспортних засобів, то згідно до позиції як позивача так і відповідача було встановлено, що транспортні засоби були придбані для їх використання як маршрутного транспорту та здійснення пасажирських перевезень, що надавало доход сім`ї, який витрачався спільно, та в інтересах сім`ї.

На підставі викладеного, виходячи з приписів ст. 60, 61 СК України, з урахуванням правових висновків викладених у Рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 у справі № 1-8/2012, спірне майно, а саме: 1/2 частки MERCEDES-BENZ 311 CDI, автобус D, об`єм двигуна 2151 см.куб., кузов № НОМЕР_3 , 2001 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , так і FORD TRANSIT, пасажирський - В, кузов № НОМЕР_4 , 2003 року випуску, державний знак НОМЕР_2 , є спільним сумісним майном подружжя Лозенків.

Щодо рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя на спірне майно, то суд першої інстанції виходив з приписів ч. 1 ст. 70 СК України, згідно якої визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як встановлено під час розгляду справи, транспортний засіб MERCEDES-BENZ 311 CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відчужувався та не переоформлявся сторонами, а тому залишає статус спільного сумісного майна подружжя на час вирішення спору по суті.

Щодо позовних вимог про визнання недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля марки FORD TRANSIT, реєстраційний номер НОМЕР_2 , укладену між ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_7 ), за результатами якої 20 листопада 2014 року, було видано довідку-рахунок серії ВІА №786068.

Щодо транспортного засобу FORD TRANSIT, пасажирський - В, кузов № НОМЕР_4 , 2003 року випуску, державний знак НОМЕР_2 , то як встановлено в ході судового розгляду та підтверджено як стороною позивача, так і стороною відповідача, 09 лютого 2013 року згідно довідки-рахунку ОСОБА_1 було придбано автомобіль FORD TRANSIT, 2003 року випуску, державний знак НОМЕР_2 , вартістю 40 000 гривень (т. 3 а.с. 55), що також підтверджується обліковою карткою (т. 3 а.с. 56), який 20 листопада 2014 року відчужено ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (т. 3 а.с. 38).

Відповідно до наданої Дніпродзержинським центром надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкований ГУ МВС України в Дніпропетровській області відповіді № 820 від 18 серпня 2015 року (т. 3 а.с. 68), за даними облікової комп`ютерної бази Дніпродзержинського ЦНП та базі НАІС ДДАІ МВС України станом на 18 серпня 2015 року автомобіль FORD TRANSIT, 2003 року випуску, державний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 від 20 листопада 2014 року зареєстровано за ОСОБА_4 .

Згідно з довідкою-рахунком № ВІА 786068 від 20 листопада 2014 року, виданої ТОВ «Спецавтогруп», ОСОБА_4 придбав транспортний засіб FORD TRANSIT, 2003 року випуску, VIN- НОМЕР_4 , вартістю 53 000 грн. (т. 3, а.с. 80-82).

В той же день, 20 листопада 2014 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 45 000 грн., що в еквіваленті становить 3 000 доларів США за відчужений автомобіль FORD TRANSIT, він код НОМЕР_4 , про що складена відповідна розписка (т.3, а.с. 51).

Тобто, враховуючи що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвали шлюб лише 02 травня 2015 року (час набрання законної сили рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 квітня 2015 року про розірвання шлюбу), а відчуження спірного транспортного засобу ОСОБА_1 відбулося 20 листопада 2014 року, то фактично таке відчуження спільного сумісного майна подружжя відбулося під час шлюбу сторін по справі.

Позиція позивача ОСОБА_2 зводиться до того, що таке відчуження відбулося без її згоди, не в інтересах сім`ї та без вибуття з користування ОСОБА_1 даного транспортного засобу, що фактично також підтверджено ОСОБА_4 який зазначив, що дійсно автомобіль після оформлення, був наданий ОСОБА_1 у подальше користування та розпорядження.

Стороною відповідача як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_4 не оспорюючи факт укладання договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу, не спростовано позицію позивача щодо не отримання половини вартості проданого авто на свою користь, що відчуження відбулося з її згодою, або отримані гроші витрачені були на користь сім`ї.

Позиція відповідача ОСОБА_1 що здійснення продажу транспортного засобу відбулося за згодою ОСОБА_2 , не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною відповідача не надано жодного доказу на підтвердження такої позиції, яка спростовується як змістом розписки долученої до матеріалів справи, що саме ОСОБА_1 отримав гроші від ОСОБА_4 від продажу транспортного засобу 20 листопада 2014 року, так і змістом біржової угоди, де також відсутні відомості згоди ОСОБА_2 на відчуження спірного транспортного засобу.

В той же час, як встановлено в ході судового розгляду справи, ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_4 не заперечували проти дійсності їх наміру на укладання оспорюваного договору, що всі істотні умови договору щодо купівлі-продажу, в тому числі і ціна транспортного засобу, була узгоджена сторонами, що сторони здійснили всі дії направлені на набуття правових наслідків за договором купівлі-продажу транспортного засобу, в тому числі і державну реєстрацію такого права.

Право власності це право на володіння, користування та розпорядження належним майном.

А тому, розпорядження ОСОБА_10 на власний розсуд придбаним майном, в тому числі і передачу такого майна у користування ОСОБА_1 , , не спростовує право власності зареєстроване за ОСОБА_10 як власником спірного транспортного засобу, та не нівелює його, а тому в частині визнання договору недійсним, позивачем таких підстав не доведено, доказів в обґрунтування не надано, та підстав для встановлення фіктивності укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу, в ході судового розгляду не встановлено, а тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_2 , не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Не знайшли підтвердження позовні вимоги ОСОБА_2 щодо поділу та визнання права власності на транспортний засіб FORD TRANSIT, державний знак НОМЕР_2 , оскільки не є спільним сумісним майном подружжя, а є власністю ОСОБА_10 , яке зареєстроване в передбаченому законом порядку.

Враховуючи, що спірний транспортний засіб придбано саме під час шлюбу, тобто є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, який відповідач відчужив без відома та згоди позивача, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість 1/2 частки його ринкової вартості на момент продажу.

Надані стороною позивача докази в підтвердження вартості транспортних засобів (т. 3 а.с. 97), у розумінні положень ст. 76-78 ЦПК України не можуть вважатися належними та допустимими доказами.

Право на проведення експертного дослідження сторонам було роз`яснено під час судового розгляду справи, заяв та клопотань про проведення експертного дослідження щодо визначення вартості транспортних засобів, в порядку визначеному ст.ст. 76, 81, 82, 102, 106 ЦПК України, до суду не надходило.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин у справі, враховуючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, недоведеність відповідачем належними та достатніми доказами факту придбання спірних автомобілів за його особисті кошти, дійшов до висновку про необхідність в порядку поділу спільного сумісного майна сторін, визнати 1/2 частину автомобіля марки MERCEDES-BENZ 311 CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину вказаного автомобіля, та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частини транспортного засобу марки FORD TRANSIT, державний знак НОМЕР_2 , у сумі 26 500 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У пунктах 2224 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК України та статтею 372 ЦК України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.

Судом достовірно встановлено, що спірне майно придбано сторонами за час шлюбу та проживання однією сім`єю, подружжя мало спільний бюджет на час придбання спірного майна.

Вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог статей 89, 263264, 382 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини щодо позовної вимоги про поділ і стягнення компенсації MERCEDES-BENZ 311 CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та про вірність висновків суду першої інстанції в частині визнання недійсності (фіктивності) договору купівлі-продажу транспортного засобу марки FORD TRANSIT, державний знак НОМЕР_2 , не заслуговують на увагу суду, оскільки у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 рішенням суду першої інстанції і так було відмовлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не довела дійсну вартість транспортного засобу марки FORD TRANSIT, державний знак НОМЕР_2 , не заслуговують на увагу, оскільки не спростовані належними доказами у порядку визначеному ст. 76-81 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не були встановлені обставини щодо продажу громадянину ОСОБА_8 належного сторонам на праві власності автомобіля FORD TRANSIT, 1993 року випуску, не заслуговують на увагу, оскільки дані обставини не були предметом розгляду в суді першої інстанції, та не підлягають перегляду в суді апеляційної інстанції відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не з`ясував джерело придбання майна подружжя не заслуговують на увагу, оскільки згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України (змагальність сторін, диспозитивність цивільного судочинства) суд «не з`ясовує» майно, не збирає докази, а саме сторони повинні зазначити такі докази щодо його набуття.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно розподілив судові витрати, понесені позивачем на правничу допомогу не заслуговують на увагу у розумінні вимог ст.133-135,137,141 ЦПК України.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки Дніпровський апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида