ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

28 жовтня 2020 року м. Херсон

справа № 766/613/20

провадження № 22-ц/819/1534/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Семиженка Г.В.,

секретар Плохотніченко А.А.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник відповідача адвокат Гетьман Альона Артурівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 липня 2020 року, ухваленим під головуванням судді Войцеховської Я.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, усунення перешкод в користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У січні 2020 року позивачка звернулися до суду з позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що її матері ОСОБА_4 , належав житловий будинок, загальною площею 63,1 м.кв., розташований за адресою АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 17 квітня 1998 року, виданого виконкомом Антонівської селищної ради народних депутатів. 17 вересня 1998 року її мати уклала з її братом ОСОБА_5 договір довічного утримання, відповідно до умов якого, до ОСОБА_5 перейшло право власності на вищевказаний житловий будинок. В 1999 році, після обвалу стелі та стіни в спірному будинку, між нею, її братом та матір`ю було прийнято рішення про будівництво нового будинку, на місці аварійного, старого, з площею, достатньою для сумісного проживання. Основний тягар в будівництві будинку покладався на неї та її брата. Протягом 1999-2006 років вони побудували будинок, загальною площею 531 кв.м. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_5 . 12 березня 2018 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті свого сина ОСОБА_5 . Згідно даного свідоцтва спадкове майно, складалось з житлового будинку позначеного в інвентарній справі за літ «А» - шлак; ; кухні- котельні літ «Б»; сарай, літ «В»; гараж, огорожа № 1,2, водопровід № 3, якого на той час вже не існувало.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11.09.2019 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г., онука померлої (її донька) - ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_4 вищевказаний житловий будинок.

Згідно договору купівлі-продажу від 31 липня 2019 року, ОСОБА_3 від імені якої діяв її представник за довіреністю ОСОБА_6 , продала відповідачеві ОСОБА_2 не існуючу спадщину - будинок, літ «А» загальною площею 63,1 кв.м. з господарськими та побутовими будівлями: кухню-котельню літ «Б», сарай літ «В», гараж літ «Г», огорожу літ. №1, 2, водопровід №3, за адресою АДРЕСА_1 . Після чого відповідач заблокував технічними способами хвіртку, вставив нові замки та не допускає її до оселі.

З огляду на вищезазначене позивач просила визнати, що частка ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у праві спільної сумісної власності на самочинно збудований будинок, загальною площею 531 кв, м., розташований на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 ; визнати, що частка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , у праві спільної сумісної власності на самочинно збудований будинок, загальною площею 531 кв. м., розташований на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності на самочинно збудований будинок, загальною площею 531 кв. м., розташований на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 ; усунути перешкоди в користуванні нею майном шляхом надання відповідачем позивачеві екземпляру ключів від металевої фіртки помешкання та зобов`язання відповідача не чинити позивачеві будь-які інші дії які б унеможливлювали останній доступ до спірного майна.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 липня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду обґрунтоване тим, що звертаючись до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_1 не довела факт порушення її прав саме відповідачем, оскільки не підтвердила належними доказами виникнення у неї права власності на спірне нерухоме майно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог. Зокрема посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що свій позов вона обгрунтовувала ст.376 ЦК України, яка передбачає визнання права власності на самочинне будівництво за відсутності спору про право. Також зазначає про те, що відповідач є власником неіснуючого об`єкту нерухомості і є єдиною особою, яка чинить перешкоди у доступі та розпорядженні спірного об`єкта незавершеного будівництва, а тому висновок суду про те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем помилковий.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 27.05.1997 року Новоолександрівською сільською радою Нижньосірогозького району Херсонської області ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с.14).

Згідно довідки виконкому Антонівської селищної ради Дніпровського району м.Херсона № 120 від 11.02.2010 року за ОСОБА_8 зареєстрована земельна ділянка площею 0,0531 га за адресою: АДРЕСА_3 за реєстровим № 4379 на підставі рішення № 43 від 06.03.1998 року (а.с.11).

Згідно договору довічного утримання № ААН 300826 від 17.09.1998 року ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_4 . Договір посвідчений державним нотаріусом другої Херсонської державної нотаріальної контори Руссол В.І., за реєстраційним № 3-3583. Житловий будинок належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого виконкомом Антонівської селищної ради від 17.04.1998 року, зареєстрованого у Херсонському бюро технічної інвентаризації за № 3441( а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті свого сина ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого повторно 04.10.2018 року Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.( а.с.12).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11.09.2019 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г., ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_4 вищевказаний житловий будинок.

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 189266914 від 19.11.2019 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку літ «а» загальною площею 63,1 кв.м. з господарськими та побутовими будівлями: кухню-котельню літ «Б», сарай літ «В», гараж літ «Г», огорожу літ. №1, 2, водопровід №3, за адресою АДРЕСА_3 . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу № 2627 від 31 липня 2019 р. укладений між ОСОБА_3 від імені якої діяв її представник за довіреністю ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. за реєстровим номером 2627. Нерухоме майно належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського нотаріального округу Волкодав В.Г. 04.07.2019 року за реєстровим № 2549 та зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, № 101 номер запису про право власності : 32241120 ( а.с.9,23-24).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146.

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Тому суд першої інстанції правильно вважав, що надані позивачкою квитанції, накладні на придбання будівельних матеріалів, показання свідків щодо обставин будівельних робіт та походження коштів на будівельні матеріали не можуть бути прийняті до уваги, оскільки права забудовника, які спадкуються нарівні з правами на майно спадкодавця слід захищати шляхом пред`явлення вимог до інших спадкоємців, а не до набувача майна за відплатним договором, предметом якого спірний будинок не являється.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка не довела належними та допустимими доказами факту виникнення у неї права на захист щодо новоствореного, самочинно збудованого майна.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається позивачка в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Посилання позивача на правові висновки Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду в постанові від 03.12.2018 року у справі №525/511/16-ц та в постановах Верховного Суду України від 15.05.2013 року у справі № 6-37цс13, від 18.11.2015 року у справі № 6-338цс15, від 16.12.2015 року у справі №6-2710 цс15, від 07.09.2016 року у справі №6-47 цс16 є безпідставними, оскільки обставини, встановлені судами при розгляді зазначених справ суттєво відрізняються від обставин, встановлених при розгляді даної справи, а саме в даній справі будівництво було здійснено без жодних дозволів на початок такого будівництва, на відмінну від зазначених справ, в яких сторони здійснювали будівництво на підставі відповідних дозволів, закінчували будівництво, однак за певних обставин новостворене майно не було здане в експлуатацію.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтами не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко