ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 жовтня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 737/1031/19

Головуючий у першій інстанції Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/722/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2020 року (місце ухвалення смт. Куликівка, дата складання повного тексту 05.03.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову посилався на те, що 11.09.2017 року в смт. Куликівка за участі мотоциклів позивача та відповідача у справі сталася ДТП в результаті якої позивач отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, та які знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною ДТП та її наслідками. Водій ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення ПДР та експлуатації транспорту особою, яка керує ТЗ, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Обставини ДТП та її наслідки встановлені вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 23.04.2019 та вироку Чернігівського апеляційного суду від 09.08.2019 у справі № 737/155/19.

Позивач в позові зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», якою позивачу компенсована матеріальна шкода в розмірі 69 104,00 грн (витрати на лікування та шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності встановлення ІІІ групи інвалідності безстроково) і 69 710, 00 грн (майнова шкода заподіяна в результаті пошкодження мотоцикла марки «Хонда СВR600F»), у зв`язку з цим до відповідача заявляється вимога невідшкодованого розміру заподіяної моральної шкоди пов`язаної із ушкодженням здоров`я позивача та отримання інвалідності.

Моральну шкоду позивач обґрунтовує отриманням тілесних ушкодження під час ДТП, перебуванням після ДТП у лікарні, отримання інвалідності, реабілітації, позивач переніс фізичний біль та емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги і страху за своє здоров`я. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, які дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Така ситуація повністю змінила ритм життя позивача, що додає особливих душевних страждань, моральних переживань, порушено нормальні життєві зв`язки, неможливо продовжити активний спосіб громадського життя, який існував до ДТП. Позивач назавжди втратив своє ліве око, можливість бачити ним, працювати в правоохоронних органах, зростати кар`рно, займатися спортом та улюбленним хобі.

В позові позивач зазначає, що враховуючи ступінь вини відповідача, характер вчиненого діяння та заподіяння шкоди у вигляді не відновлення стану здоров`я, яке існувало до спричинення тілесних ушкоджень, вважає розумним, виваженим та справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 120 000,00 грн, яку в позові просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь, та 5 000,00 грн судових витрат, які пов`язані з оплатою витрат на пофесійну правничу допомогу.

Рішенням Куликівського районного суду від 26.02.2020 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, пов`язану із ушкодженням здоров`я від отриманих тілесних ушкоджень у ДТП, яка мало місце 11.09.2017, у розмірі 50 000 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що заявлений розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 120000 грн є завищеним, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд прийшов до висновку про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн, що є достатнім, обґрунтованим та справедливим, при цьому судом враховано рівень життя та заробітних плат у регіоні, яка є істотною з огляду на розмір прожиткового мінімуму та розмір мінімальної заробітної плати, але є реальною для стягнення з особи, що працює, та не поставить сім`ю відповідача у тяжке матеріальне становище.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Куликівського районного суду від 26.02.2020 в частині зменшення стягнення розміру моральної шкоди до 10 000,00 грн.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду винесене з порушенням принципів справедливості, неупередженості, прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 визнає себе винним у скоєнні правопорушення внаслідок чого позивачу була спричинена моральна шкода, проте при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд належним чином не врахував вимоги ст. 23 ЦК України, розмір задоволених позовних вимог не є співмірним з понесеною шкодою позивача, є завищеним, необґрунтованим та несправедливим, вважає, що достатнім розміром моральної шкоди є 10 000,00 грн, а тому сума відшкодування підлягає зменшенню.

Суд належним чином не врахував рівень життя відповідача та його доходи, присуджена сума є не реальною для стягнення з особи, що не працює, та поставить сім`ю ОСОБА_2 у тяжке матеріальне становище.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно вироку Куликівського районного суду Чернігівської області від 23.04.2019, скасованого в частині призначеного ОСОБА_2 покарання, та вироком Чернігівського апеляційного суду від 09.08.2019 ОСОБА_2 керував автомобілем марки «ІЖ 2715», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Миру в смт Куликівка Куликівського району Чернігівської області (автодорога Р-67 «Чернігів-Прилуки-Пирятин») в напрямку центру смт. Куликівка. Приблизно о 14 год. 10 хв., ОСОБА_2 , рухаючись по проїжджій частині вул. Миру в смт. Куликівка Куликівського району Чернігівської області поблизу будівлі № 100, перед зміною напрямку руху неправильно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, не переконавшись у безпечності зміни напрямку руху, створив небезпеку водію мотоцикла «Ноndа СBR600F», який рухався відповідно до правил дорожнього руху по проїжджій частині правої смуги руху в зустрічному напрямку, здійснив маневр повороту ліворуч з виїздом на проїжджу частину зустрічної смуги руху, де відбулось зіткнення керованого ним автомобіля з мотоциклом марки «Ноndа СBR600F», під керуванням ОСОБА_1 .

В результаті ДТП водій мотоцикла ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепа, епідуральним крововиливом в лівій скроневій області базально, забоєм головного мозку, проникаючим пораненням склери лівого ока з випадінням внутрішніх оболонок, відкритим переломом кісток носа, забійними ранами та синцями обличчя, перилунарного вивиху правої кисті, синців внутрішніх поверхонь обох стегон, рваної рани верхньої третини правого стегна, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 133 від 29.01.2018 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, та які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з скоєною ДТП та її наслідками.

ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки (а.с. 11-17).

Згідно з виписним епікризом № 15223 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , з 11.09.2017 по 03.10.2017 він знаходився на лікуванні в КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня», з наступним діагнозом: поєднана краніо-скелетна травма. Відкрита черепно-мозкова травма. Перелом крила основної кістки зліва, перелом передньої стінки лобних пазух, кісток решітчастого лабіринту. Забій головного мозку, важкого ступеню. Епідуральний крововилив в лівій скроневій області базально. Проникаюче поранення склери ока з випадінням внутрішніх оболонок. Різана-рвана рана з відривом повік в обл. зовнішнього кута лівого ока з наявністю сторонніх тіл (травма в ДТП від 11.09.17) (а.с. 23-25).

Згідно з випискою № 1670 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 , з 27.10.2017 по 26.11.2017 він знаходився на лікуванні у ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області», з наступним діагнозом: Поєднана краніо-скелетна травма. Відкрита черепно-мозкова травма. Перелом крила основної кістки зліва, перелом передньої стінки лобних пазух, кісток решітчастого лабіринту. Забій головного мозку, важкого ступеню. Епідуральний крововилив в лівій скроневій області базально. Проникаюче поранення склери ока з випадінням внутрішніх оболонок. Різана-рвана рана з відривом повік в обл. зовнішнього кута лівого ока з наявністю сторонніх тіл (травма в ДТП від 11.09.17) повна відсутність зору на ліве око, аносмія, астено-вегетативний синдром. Перилунарний вивих правої кисті вправлений (13.09.17 р.). Консолідуючий перелом лівої променевої кістки в типовому місці з доступним зміщенням. Післятравматичні рубці на лобі (праве надбров`я, на переносиці), правому зап`ястку 4 см, правій гомілці, правій паховій області (а.с. 20-21).

Згідно з медичним висновком з історії хвороби № 636025, амбулаторна карта № 480222, ОСОБА_1 з 27.11.2017 по 04.12.2017 знаходився на лікуванні у відділі після травматичної патології ока Інституту очних хвороб і тканинної терапії з діагнозом: Вялотекущий увеит. Субатрофия гласного яблока. Птоз верхнего века, рубцы верхнего века. Перелом стенок орбиты. Исход травмы (мовою оригіналу). 28.11.2017 йому була проведена операція: Операция эвисцерно-энуклеация левого глаза с имплантацией экофлона с целью профилактики симпатического воспаления (мовою оригіналу) (а.с. 32-33).

Згідно зі свідоцтвом про хворобу військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області» № 1520 від 18.12.2017 ОСОБА_1 визнаний непридатним до служби в поліції (а.с. 30-31).

Згідно з витягом з наказу № 329 о/с від 22.12.2017, виданого Головним управлінням національної поліції в Чернігівській області, було звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» капрала поліції ОСОБА_1 , поліцейського водія Куликівського відділення поліції Чернігівського відділу поліції ГУНП (а.с. 36).

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля марки «ІЖ 2715» днз НОМЕР_1 на час ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортник засобів (поліс АК/4052787) (а.с. 18).

На виконання вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та договору (поліс АК/4052787) ПАТ «НАСК ОРАНТА» позивачу компенсована матеріальна шкода в розмірі 69 104 грн, (витрати на лікування та шкода пов`язана із стійкою втратою працездатності-встановлення ІІІ гр. інвалідності безстроково) і 69 710 грн, (майнова шкода заподіяна в результаті пошкодження мотоцикла марки «Хонда CBR600F») ( а.с. 19).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір визначеної позивачем моральної шкоди в сумі 120000 грн є завищеним, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд прийшов до висновку про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн, що є достатнім, обґрунтованим та справедливим, при цьому судом враховано рівень життя та заробітних плат у регіоні, яка є істотною з огляду на розмір прожиткового мінімуму та розмір мінімальної заробітної плати, але є реальною для стягнення з особи, що працює, та не поставить сім`ю відповідача у тяжке матеріальне становище.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зокрема моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно вироку Куликівського районного суду Чернігівської області від 23.04.2019, скасованого вироком Чернігівського апеляційного суду від 09.08.2019 в частині призначеного покарання, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки (а.с. 11-17).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року N 15-рп/2004).

Колегія суддів погоджується із висновком суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки цей розмір відповідає верховенству права, вимогам розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивача ступінь важливості для нього предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи.

При оцінці обґрунтованості вимог позивача у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦКУкраїни шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд України у постанові №6-145цс12 від 05.12.2012 року.

Враховауючи вказане вище, доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував рівень життя відповідача, його доходи, безпідставно присудив суму відшкодування, яка є істотною з огляду на розмір прожиткового мінімуму та розмір заробітної плати, не врахувавши, що він не працює, стягнутий розмір поставить сім`ю у тяжке матеріальне становище, судова колегія зазначає наступне.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Можна виділити критерії визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зокрема характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю близької людини слід також враховувати характер стосунків позивача та померлого за час його життя: сімейний стан позивача, ступінь близькості, спільно чи окремо проживали, способи та регулярність спілкування тощо.

Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, а саме: характер правопорушення, характер заподіяних тілесних ушкоджень , втановленння 3 групи інвалідності позивачу, довічність негативних наслідків та істотність вимушених змін у способі їх життя, пов`язаних із отриманими травмами, виходячи із принципів розумності і справедливості, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру завданої моральної шкоди.

З врахуванням наведеного, судом першої інстанції з врахуванням заявлених вимог, належним чином з`ясовано підстави позову та обґрунтування вимог, суд прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у визначеній сумі. Доводи апеляційної скарги правильних висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 26.10.2020.

Головуючий Судді: