Справа № 456/4261/19
Провадження № 2/456/386/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2020 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

з участю секретаря- Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Любинцівської сільської ради Львівської області, третя особа Державна архітектурно-будівельна інспекція України про визнання права власності на виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся в суд з позовною заявою та просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме: цех ковальських виробів літ. «А-1», загальною площею 193,8 кв.м. та склад літ. «Б-1» -122,4 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що 29.10.2014 він отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку у с. Любинці, Стрийського району, Львівської області з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, площею 0,0894 га, з кадастровим номером :01:003:0102. В подальшому рішенням Любінцівської сільської ради Стрийського району від 15.12.2016 цільове призначення вказаної земельної ділянки було змінено, а саме для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств, переробної, машинобудівної та іншої промисловості. На земельній ділянці ним було побудовано цех ковальських виробів «А-1» та склад «Б-1» на які у серпні 2019 він отримав технічний паспорт на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами.

28.10.2019 він звернувся з заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, однак отримав відмову у внесені змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку з відсутністю документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

На підставі вищенаведеного, у зв`язку з відсутністю у нього дозвільної документації та належно затвердженого проекту на цех ковальських виробів «А-1» та склад «Б-1» він змушений звертатись до суду з даним позовом.

Представник позивача адвокат Мундяк М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд такі задоволити. Додатково пояснив, що цех ковальських виробів «А-1» та склад «Б-1 побудований позивачем у 2015 році та використовуються ним за призначенням.

Представник відповідача виконавчого комітету Любінцівської сільської ради Львівської області будучи належним чином повідомлений судом про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву згідно якої просив проводити розгляд справи у відсутності представника виконкому сільської ради. Позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи державної архітектурно - будівельної інспекції України у судове

засіданні не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду , про причину неявки суду не повідомив, письмових пояснень на позовну заяву не подав.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини

Так, в судовому засіданні встановлено, що у відповідності до копії свідоцтва про право власності від 29.10.2014, індексний номер 28744791 ОСОБА_1 належала на праві власності земельна ділянка для веденні особистого селянського господарства, площею 0,0894 га у с. Любинці, Стрийського району, Львівської області, кадастровий номер :01:003:0102, на підставі якого були внесено відомості у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та видано витяг індексний № 28745178. /а.с. 8-9/

Рішенням Любінцівської сільської ради № 317 від 15.12.2016 було вирішено змінити цільове призначення земельної ділянки ОСОБА_1 , площею 0,0894га, кадастровий номер :01:003:0102, для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості із категорій земель сільськогосподарського призначення в землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення у межах населеного пункту с. Любинці на території Любинцівської сільської ради./а.с.10/

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором було зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0,0894 га., кадастровий номер :01:003:0102 у с. Любинці, Стрийського району, Львівської області з цільовим призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості./а.с.11/

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (ст.90 ЗК України), землекористувачі (ст.95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки(ст.102-1 ЗК України), або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Позивачем, як власником на належній йому земельній ділянці ще у 2015 році здійснено будівництво цеху ковальських виробів літ. «А-1», загальною площею 193,8 кв.м., та складу літ. «Б-1» -122,4 кв.м., що стверджується технічним паспортом на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленим 29.08.2019 на замовлення позивача ОСОБА_1 . ФОП ОСОБА_2 ../а.с.12-15/

У відповідності до Порядку розроблення проектної документації на будівельний об`єкт затвердженого Наказом № 45 від 16.05.2011 під поняттям будівництво розуміється нове будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та капітальний ремонт об`єктів будівництва.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у редакції від 01.02.2015 року, дозвіл на виконання будівельних робіт надається Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю.

Судом встановлено, що у цілому будівництво по АДРЕСА_1 проходило без отримання на те відповідних дозволів контролюючих служб та погоджень, а також без затвердженого у встановленому законодавством порядку проекту. Таке будівництво здійснювалась господарським способом за власні кошти позивача.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього . Проте, відповідно до ч. ч. 3, 5 зазначеної норми право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як роз`яснюється у пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №3«Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно,а тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Згідно Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних

мереж об`єкту цех ковальських виробів літ. «А-1» та склад літ. «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого на замовлення позивача ОСОБА_1 встановлено їх відповідність вимогам ДБН В.2.2-9:2009 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» та їх готовністю до експлуатації./а.с.14-35/ Окрім цього суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 було проведено оцінку вартості цеху ковальських виробів літ. «А-1» та склад літ. «Б-1» згідно якого, така станом 18.10.2019 становить 274 831 грн../а.с.37-38/

Також судом з`ясовано, що позивач намагався вирішити дане питання у позасудовому порядку та звертався з заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Грабовецької сільської ради Стрийського району, однак отримав рішення про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №138411586 від 28.10.2019 у зв`язку з відсутністю документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, відповідно до Постанови № 1141 від 26.11.2011 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як роз`яснено в абзаці 4 пункту 9 уже згаданої вище Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 3 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

На підставі вищенаведеного, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, зокрема врахувавши те, що позивач здійснив будівництво цеху ковальських виробів та складу на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності і була відведена позивачу для вказаної мети, площа земельної ділянки становить 0,0894 га.(8947 м.кв.), а загальна площа самочинно збудованого нерухомого майна 343,4 м.кв., тобто такі об`єкти нерухомості не виходить за межі земельної ділянки, згідно технічної документації цех та склад є капітальними будівлями, фундамент бетонний, стіни - шлакоблок, цегла, та такий об`єкт відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації. Прав та інтересів інших осіб самочинно збудований цех та склад не порушує, а тому виходячи з положень ч. 5 ст. 376 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити, а саме за позивачем слід визнати право власності на цех ковальських виробів літ. «А-1», загальною площею 193,8 кв.м., та склад літ. «Б-1» -122,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0102.

Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 242, 259, 264-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на цех ковальських виробів літ. «А-1», загальною площею - 193,8 кв.м. та склад літ. «Б-1» - 122,4 кв. м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Н. М. Янів