Справа № 274/883/20
Провадження № 2/0274/1017/20
УХВАЛА

Іменем України

Про закриття провадження

"27" жовтня 2020 р. м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого - судді Хуторної І.Ю.,

з участю секретаря Соломянюк Л.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки,-

в с т а н о в и в:

06.02.2020 ТОВ "Хімагромаркетинг" звернулося з вказаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 , який є поручителем за договором № 26/03/2018 від 26.03.2018 на свою користь заборгованість у розмірі 134 158, 46 грн, з яких: 80 881, 80 грн - сума основного боргу, 48 753, 99 - пеня, 4 523, 27 грн - 3% річних, з підстав невиконання боржником зобов`язань перед кредитором умов вищевказаного кредитного договору.

Позов пред`явлено з тих підстав, що 05.12.2019 господарським судом Житомирської області у справі № 906/430/19 ухвалено рішення про стягнення з ТОВ "Корпорація Гектар-Агро" на користь ТОВ "Хімагромаркетинг" заборгованості за договором № 26/03/2018.

14.01.2020 господарський суд Житомирської області видав судовий наказ, а 214.01.2020 позивач звернувся до органів примусового виконання судових рішень.

Станом на дату подання позову рішення господарського суду не виконано.

ОСОБА_1 є поручителем (і водночас засновником боржника) за зобов`язаннями боржника перед кредитором за договором № 26/03/2018 від 26.03.2018 відповідно до договору поруки № ПРВЗ - 260318 від 26.03.2018, та враховуючи, що поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, позивач звернувся з позовом до поручителя.

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду від 20.02.2020 у справі відкрито спрощене з повідомленням сторін.

У судове засідання сторони не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України у редакції вищевказаного Закону (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Положення пункту 1 частини першої статі 20 ГПК України не пов`язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці, з об`єднанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов`язанням.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень статей 553, 554, 626 ЦК України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем; поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто, договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 26.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (позивач, поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Корпорація Гектар Агро" (відповідач, зберігач) укладено Договір №26/03/2018 (а.с.23-27, т.1) (далі - Договір), за умовами якого зберігач зобов`язується приймати на зберігання та зберігати речі (далі - товар), асортимент, перелік, кількість та строк зберігання яких визначається сторонами у додаткових угодах до даного Договору або актах приймання-передачі до них та вчинити інші дії щодо товару, передбачені даним договором.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 05.12.2019 у справі № 906/430/19 позов ТОВ "Хімагромаркетинг" задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Корпорація Гектар-Агро" на користь ТОВ "Хімагромаркетинг" заборгованості за договором № 26/03/2018, яка складається з: 80 881,80 грн - основного боргу; 41 012,45 грн - пені; 3 493,66 грн - 3% річних, а також 1 914,00 грн - судового збору (а.с.10-13).

Договір №26/03/2018 від 26.03.2018 за своєю правовою природою є змішаним договором, тобто договором купівлі-продажу і договором зберігання, так як для виконання зобов`язання по здійсненню реалізації майна, зберігач приймає від поклажодавця товари та забезпечує його зберігання до видачі покупцю (а.с.11, зворот).

Між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № ПРВЗ - 260318 від 26.03.2018, згідно розділу 1 якого поручитель зобов`язався солідарно та у повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання ТОВ "Корпорація Гектар-Агро" зобов`язань за договором №26/03/2018 від 26.03.2018 (а.с.19).

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, ТОВ «Хімагромаркетинг» як кредитор подало до суду суду позов до фізичної особи, як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи.

Тобто, між позивачем та відповідачем наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Такий висновок суду ґрунтується на правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 у справі№ 910/1733/18.

Згідно з частиною 4 статтею 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про те, що провадження по справі необхідно закрити, оскільки Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області не є судом встановленим законом щодо вирішення даного спору.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, 256, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що з вказаними позовними вимогами слід звертатися до Господарського суду Житомирської області, до юрисдикції якого віднесено розгляд даної справи.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І.Ю. Хуторна