Справа № 740/5924/18
Провадження № 2/740/25/20
РІШЕННЯ

іменем України

07 лютого 2020 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Шадура І.Ю.,

позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Подолянка В.П.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку та визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Вертіївської сільської ради Ніжинського району про визнання дійсним договору купівлі-продажу буд. АДРЕСА_1 , укладеного 27 жовтня 2000 року між нею та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнання права власності на вказаний будинок. Позов обгрунтований тим, що за усною домовленістю із ОСОБА_3 у травні 2000 року позивач вселилась до даного будинку, після чого позивачем влаштовано у будинку дерев`яну підлогу, утеплено стіни, переобладнано піч, споруджене крильце, тощо. 27 жовтня 2000 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та позивачем, як покупцем, в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу вказаного будинку за 800 грн.. Даний договір оформлений розпискою, в якому ОСОБА_3 зазначила, зокрема, про сприяння в нотаріальному оформленні договору, і в подальшому передала свідоцтво про право власності на будинок та інвентаризаційну справу. З 2000 року позивач постійно та безперервно проживає у даному будинку, здійснила капітальний його ремонт. ОСОБА_3 ухилилась від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на зайнятість, хворобливий стан, тощо, у зв`язку з чим позивач втратила можливість нотаріального оформлення договору. Після смерті ОСОБА_3 її родичі та інші особи не пред`являли позивачу претензій щодо будинку. Право власності на будинок виникло у позивача з 27 жовтня 2000 року. Дане право не визнається Вертіївською сільською радою, у зв`язку з чим порушене право підлягає захисту. Подання позову про визнання права власності за набувальною давністю є неналежним способом захисту порушенного права. Просить позов задовольнити.

Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Подолянко В.П. позов підтримав за обставин згідно позовної заяви, пояснивши, що позивач втратила можливість посвідчити договір у встановленому порядку, просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за позивачем право власності на будинок. Дана позиція підтримана в судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 ..

Відповідно до заяви від 26 лютого 2019 року сільський голова Вертіївської сільської ради Мороз І. просить розглянути справу за відсутності та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась без повідомлення причин, клопотання про відкладення судового розгляду відсутні.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_1 придбала у 2000 році у ОСОБА_3 АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 не поїхала до нотаруса через похилий вік.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_1 придбала у 2000 році у ОСОБА_3 АДРЕСА_1 . Позивач заплатила гроші. Продавала будинок дочка ОСОБА_3 ОСОБА_3 мала похилий вік.

Із врахуванням поданих сторонами доказів суд приходить до слідуючих висновків.

Позивачем заявлені вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку від 27 жовтня 2000 року та визнання права власності на нерухоме майно.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у 2000 році, а тому в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

У статті 43 ЦК Української РСР 1963 року зазначено, що угоди, що виконуються під час їх укладення, можуть укладатись усно, якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Статтею 44 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що угоди повинні укладатись у письмовій формі, зокрема угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми.

У статті 46 ЦК Української РСР 1963 року вказано, що недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (стаття 44 цього Кодексу), позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо зазначених у законі, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Статтею 47 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Відповідно до статті 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно із статтею 224 ЦК Української РСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 225 ЦК Української РСР 1963 року право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно.

Статтею 227 ЦК Української РСР 1963 року передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Для визнання судом угоди дійсною необхідно не лише повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди.

Згідно копії Свідоцтва на право власності на жилий будинок від 08 січня 1981 року АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 , реєстровий напис від 08 січня 1981 року №359.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… від 08 жовтня 2018 року відомості щодо реєстрації права власності чи іншого речового права на вказаний будинок відсутні.

Відповідно до копії розписки від 27 жовтня 2000 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 800 грн. за буд АДРЕСА_1 . Сума купівлі-продажу погоджена. При оофрмленні документів зобов`язується сприяти і надати всі документи на будинок. Гроші отримала, претензій не має.

Згідно копій спадкової справи після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Демидів Вишгородського району Київської області, яка подана суду згідно ухвали суду від 03 червня 2019 року (відповідно до клопотання позивача), наявна інформація про прийняття її спадщини дочкою ОСОБА_2 , яка залучена до участі у справі як співвідповідач.

Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилається на ухилення ОСОБА_3 від нотаріального посвідчення договору, невизнання права на спірний будинок Вертіївською сільською радою, при цьому належні та допустимі докази щодо ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору суду не надано, згідно показань свідка ОСОБА_5 продаж будинку здійснювався дочкою ОСОБА_3

Смерть продавця ОСОБА_3 не свідчить про ухилення від нотаріального посвідчення договору на момент його укладення 27 жовтня 2000 року, при цьому позов пред`явлений у грудні 2018 року.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

У позові ОСОБА_1 зазначає, що право на спірний будинок не визнається Вертіївською сільською радою, останньою не подано доказів з цього приводу, при цьому в заяві від 26 лютого 2019 року сільський голова Вертіївської сільської ради Мороз І. просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу будинку станом на 27 жовтня 2000 року повинен укладатись у письмовій формі та відповідно до вищезазначених норм матеріального права підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, а тому недодержання письмової форми та нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність її з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Також встановлено, що вимоги позивача не ґрунтуються на положеннях вказаного законодавства, оскільки суд вправі лише за вимогою сторони, яка виконала угоду та за доведеності ухилення другої сторони від нотаріального оформлення договору, вирішувати питання про визнання такої угоди дійсною.

За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку та визнання права власності на нерухоме майно,- відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Олійник

Повне рішення суду складене 10 лютого 2020 року.