№ 207/1451/20
№ 2/207/1010/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Подобєд О.К.

при секретарі Онищенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, які не заявляють самостійних вимог: Орган опіки та піклування, представленого належною особою, службою у справах дітей Кам`янської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Баглійського районого суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, які не заявляють самостійних вимог: Орган опіки та піклування, представленого належною особою, службою у справах дітей Кам`янської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Посилаючись на те, що 07.12. 2011 року згідно свідоцтва про народження виданого Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровської області у нього з відповідачкою народилась донька ОСОБА_3 . Він з відповідачкою у шлюбі ніколи не перебував. На разі дитина проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації. Оскільки на цей час донька не досягла десяти років та не може приймати участі щодо, визначення місця свого проживання, а між ним та відповідачкою не має згоди щодо місця проживання дитини. Просить суд позовні вимоги задовольнити та визначити місце проживання з батьком. Ним створенні всі необхідні умови для виховання й розвитку дитини.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала заву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Представник третьої особи орган опіки та піклування представленого належною особою, службою у справах дітей Кам`янської міської ради надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та просили винести рішення з урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, вважає за необхідним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини справи:

ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, актовий запис № 650 (а.с. 9).

ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, актовий запис № 650 (а.с. 9).

Згідно копії договору купівлі-продажу від 29.05.2001 року, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 (а.с. 10);

З копії довідки № 2/2369 від 10.02.2020 року про реєстрацію та склад сім`ї : ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13);

ОСОБА_1 офіційно працює на ТОВ «Татра-Юг», позитивно характеризується за місцем роботи (а.с. 11);

Згідно довідки № 74, яка видана 07.02.2020 року Комунальним закладом «Навчально-виховного комплексу № 37» імені Максима Самойловича» Кам`янської міської ради департамент з гуманітарних питань міської ради ОСОБА_3 07.12.2011 року навчається в 2-І класі комунального закладу «Навчально-виховний комплекс № 37 ім. М. Самойловича» та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з батьком ОСОБА_1 , який забезпечує утримання дитини і постійно цікавиться її успіхами (а.с. 13).

В даний час сторони проживає окремо один від одного.

Неповнолітня дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає спільно з батьком, який забезпечує її всім необхідним для життя, розвитку дитини.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи, що відповідачка визнала позовні вимоги суд вважає за можливе, не з`ясовувати думку дитини під час судового засідання, щоб уникнути психологічної травми у дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи, створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, визнання позову відповідачкою, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги вищенаведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, які не заявляють самостійних вимог орган опіки та піклування, представленого належною юридичною особою - Службою у справах дітей Кам`янської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити у повному обсязі.

Визнати місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженки м. Кам`янське з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.К. Подобєд