Провадження № 22-ц/810/541/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Орлова І.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Лобанцева С.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Самарського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник - адвокат Самарський В.В.

на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 липня 2020 року

у цивільній справі про визнання договору дарування недійсним

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Короткевич О.Г.

встановив:

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 липня 2020 провадження по вказаній вище цивільній справі на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України закрито.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою в якій посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали просила її скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За доводами апеляційної скарги, суд безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі у зв`язку з набранням законної сили ухвали суду про закриття провадження у справі, постановленої з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки у позові по справі № 428/12816/18 підставою є лише вчинення правочину під впливом помилки, а саме неправильне сприйняття позивачкою фактичних обставин правочину (хотіла укласти договір довічного утримання, а помилково уклала договір дарування), а у даній справі підставами є вчинення правочину під впливом помилки, а саме неправильне сприйняття позивачем фактичних обставин правочину (хотіла укласти договір довічного утримання, а помилково уклала договір дарування); відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдарованому та продовження ОСОБА_1 проживати в спірній квартирі після укладення договору (про яку в позові по справі № 428/12816/18 не зазначалося), отже скаржник вважає, що зазначено окрему підставу частину позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме те, що реальної передачі квартири не відбулося, позивач продовжує проживати в спірній квартирі, як у своїй власній, утримує її сплачує комунальні послуги тощо, що виключає тотожність позовів.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідача, доводи та пояснення позивачки та її представника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам відповідає.

Пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив з того, що за наявності ухвали суду про закриття провадження у справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яка набрала законної сили є підстави для застосування в даному випадку вимог п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Такий висновок суду є вірним.

Предметом позову є матеріально правова вимога позивача до відповідача щодо якої вона просить ухвалити рішення, а підставою обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

У жовтні 2018 року позивачка ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2 предметом якого було визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 28 лютого 2018 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Короткевич О.Г., визнання права власності на вказану квартиру та скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно про реєстрацію за відповідачем ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивачка з посиланням на вимоги статті 229 ЦК України, вказувала про вчинення нею спірного правочину під впливом помилки, оскільки вважала що між нею та відповідачем укладено договір довічного утримання замість спірного договору дарування, тобто позивач фактично помилялася відносно правової природи правочину, прав та обов`язків сторін.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 січня 2019 закрито провадження у цивільній справі № 428/12816/18 (провадження № 2/428/2031/2018) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Короткевич О.Г., у зв`язку з відмовою позивача від позову, яка прийнята судом.

З даним позовом ОСОБА_1 у справі яка переглядається, звернулась у жовтні 2019 року предметом якого є визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного між нею та відповідачкою ОСОБА_2 28 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Короткевич О.Г. та скасування запису про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведеного 28 лютого 2018 року щодо реєстрації права власності на вказане нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, позивачка посилається на вимоги статті 229 ЦК України, вказує про вчинення нею спірного правочину під впливом помилки, оскільки позивач вважала, що укладає договір довічного утримання, а помилково уклала договір дарування, тобто позивач фактично помилялася відносно правової природи правочину, прав та обов`язків сторін.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність підстав для закриття провадження у даній справі передбачених п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України є вірним, оскільки вказані вище позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення позивачки ОСОБА_1 до суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що у даному позові зазначено про окрему підставу частину позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме те, що реальної передачі квартири не відбулося, позивач продовжує проживати в спірній квартирі, як у своїй власній, утримує її, сплачує комунальні послуги тощо, що виключає тотожність позовів є необґрунтованими, оскільки у змісті позову заявленого позивачкою ОСОБА_1 у 2018 році було зазначено про обставини щодо продовження її проживання у вказаній вище квартирі, сплати комунальних послуг після укладення спірного договору дарування.

Крім того, під час апеляційного перегляду даної цивільної справи в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 пояснила суду, що обставини якими нею обґрунтовано вимоги за позовом заявленому у 2018 році та за даним позовом у 2019 році не змінилися.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Порушень судом норм процесуального права, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вказаних вище вимог, підстав для її скасування з мотивів, наведених у скарзі не має.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.374,375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови 21 вересня 2020 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: І.В. Орлов

Н.В. Стахова