ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

15 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 640/10831/19

провадження № 22-ц/818/2635/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.В.

учасники справи:

позивач заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради ,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду питання про залучення до участі у справі третіх осіб при розгляді апеляційної скаргу прокуратури Харківської області на рішення Київського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2020 року в складі судді Якуші Н.В.

УСТАНОВИВ:

У травні 2019 року прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Харківської міської ради з позовом до ОСОБА_1 і просив: визнати договір купівлі продажу №1012 від 14.04.2017 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , який посвідчений ПН ХМНО Харченко Л.Л. недійсним, скасувавши його державну реєстрацію; визнати договір купівлі продажу № 1633 від 07.07.2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який посвідчений ПН ХМНО Орловською В.Г. недійсним, скасувавши його державну реєстрацію; визнати спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відумерлою, та передати її у власність територіальної громади м. Харкова в особі ХМР; стягнути з відповідача судовий збір.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що Харківською місцевою прокуратурою №2 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000755 від 04.07.2018 року, в рамках якого розслідується епізод за ч.4 ст. 190 КК України за фактом незаконного заволодіння квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 . В ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до договору продажу від 14.04.2017 року №1012 ОСОБА_2 продав належну йому на праві власності квартиру за вищевказаною адресою ОСОБА_3 . ПН ХМНО Харченко Л.Л. було посвідчено вказаний договір та прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_3 , індексний №34825455 від 18.04.2017 року. У подальшому, за договором купівліпродажу від 07.07.2017 року №1633 ОСОБА_3 відчужив зазначену квартиру на користь ОСОБА_1 . Вказаний договір посвідчено ПН ХМНО Орловською В.Г., якою прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_1 , індексний номер: 36044360 від 07.07.2017 року. Згідно з актовим записом про смерть №5156 від 07.04.2017 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.05.2006 р. № НОМЕР_1 -ц, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету ХМР, ОСОБА_2 був єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач наголошував, що в момент вчинення правочину, а саме при укладенні договору купівліпродажу від 14.04.2017 року ОСОБА_2 був померлим, що свідчить про відсутність в нього цивільної право та дієздатності. Крім того, договори від 14.04.2017 року та 07.07.2017 року суперечать вимогам ст. ст. 655, 658 ЦК України. Зазначив, що ОСОБА_3 у дійсності не набув права власника за договором від 14.04.2017 року, оскільки фактично не придбав квартиру у померлого ОСОБА_2 . Відповідно, ОСОБА_3 не володів правом продажу спірної квартири й на момент укладення договору від 07.07.2017 року. Також зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до актового запису про смерть №5659 від 12.04.2018 року. Крім того, спірна квартира не могла бути предметом договору купівліпродажу від 07.07.2017 року, оскільки на час укладення цього договору мала ознаки відумерлої спадщини. ОСОБА_2 був одинокою особою, що підтверджується показаннями свідків та колег по роботі. Після його смерті родичі до прокуратури для видачі тіла для поховання не звертались. За інформацією 8 ХДНК від 28.12.2018 року до нотаріальної контори поштою 10.10.2017 р. надійшла про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 від ОСОБА_4 , адреса мешкання: АДРЕСА_3 . Разом з тим, з підстав того, що справжність підпису ОСОБА_4 не було засвідчено нотаріально, вказану заяву прийнято не було.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року позов заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14.04.2017 року, а саме квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 з однієї сторони, та ОСОБА_3 з іншої, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л., зареєстрований в реєстрі за №1012. Скасовано рішення приватного нотаріуса Харченко Л.Л., Харківський міський нотаріальний округ про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №1012 від 14.04.2017 року. У задоволенні позовних вимог в частині визнання договору купівлі-продажу квартири від 07.07.2017 року недійсним, скасування рішення про його державну реєстрацію, визнання спадщини відумерлою та передачу її у власність територіальної громади відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що на час укладання спірного договору від 14.04.2017 року, продавець вже помер, внаслідок цього припинилися його правоздатність. Вказане свідчить, що перехід права власності відбувся з порушенням вимог закону, що є підставою для визнання його недійсним в контексті правил ст. 215 ЦК України. Оскільки ОСОБА_2 не мав процесуальної дієздатності на відчуження квартири АДРЕСА_1 , тобто право власності на зазначену квартиру ОСОБА_3 набув на підставі договору купівлі-продажу, визнаного недійсним, а тому на момент укладання договору купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не мав необхідного обсягу повноважень власника квартири. Отже, договір купівлі-продажу № 1633 від 07.07.2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який посвідчений ПН ХМНО Орловською В.Г. не відповідає вимогам закону, а тому підстав для визнання цього договору недійсним є неналежним способом захисту, оскільки такий спосіб захисту з огляду на положення статей 15, 16 ЦК України за наведених обставин не є ефективним. Разом з тим, прокуратура не зверталась до суду з вимогою про встановлення нікчемності правочину; вимога про застосування наслідків недійсного правочину не була заявлена у встановленому порядку, а тому за правилами статті 13 ЦПК України не може бути предметом розгляду і щодо неї не може бути ухвалено рішення. Громадянка ОСОБА_4 звернулась в органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , в складі якої є нерухоме майно, яке є предметом розгляду, проте свідоцтва про право на спадщину за законом не отримала, а тому в даному випадку відсутня сукупність обставин передбачених ст. 1277 ЦК України для визнання спадщини відумерлою. Клопотань про залучення ОСОБА_4 у якості співвідповідача стороною позивача заявлено не було, а відповідно до положень ст. 51 ЦПК України вирішення цього питання відбувається виключно за клопотанням позивача.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області, кий діє в інтересах Харківської міської ради, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволені позову та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та той факт, що до теперішнього часу підозру у незаконному заволодінні спірною квартирою будь-яким особам, у тому числі ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , не повідомлялось, вироки з цього приводу відсутні.

Попередній власник квартири, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а продавець за останнім правочином, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . У свою чергу, представник відповідача, ОСОБА_1 , під час судового розгляду наполягала на законності укладення договору купівлі-продажу квартири від 07.07.2017, оскільки він був нотаріально посвідчений, ОСОБА_3 надав нотаріусу правовстановлюючі документи на квартиру, а ОСОБА_1 передала обумовлену сторонами суму коштів за придбання квартири ОСОБА_3 . Таким чином, відсутні докази умислу сторін договору від 07.07.2017 на порушення публічного порядку, а сам договір є оспорюваним в силу ч.3 ст.215 ЦК України. Крім того, суд не визнав нікчемним перший правочин - договір купівлі- продажу від 04.04.2017, а визнав його саме недійсним на підставі чч.1,3 ст.215 ЦК України. Тому неправильним є висновок суду щодо другого правочину від 07.07.2017, який прямо протилежний висновку суду щодо першого правочину.

Як підставу для відмови у визнанні квартири АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною суд зазначив, що Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №720/2017 за заявою ОСОБА_4 від 30.09.2017, що надійшла поштою до нотаріальної контори 10.10.2017, де заявник повідомляє про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Судом не взято до уваги лист нотаріальної контори від 10.10.2017, яким ОСОБА_4 повідомлено про необхідність надіслати заяву про прийняття спадщини, оформлену належним чином (тобто за умови нотаріального посвідчення справжності її підпису) або з`явитись особисто до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Інших заяв про прийняття/відмову від спадщини не надходило, документів на підтвердження підстав для закликання до спадкування у заявниці у заведеній спадковій справі немає. Свідоцтва про право на спадщину не видавались, що підтверджується листом нотаріальної контори від 28.12.2018 за №5934/01-16 та інформаційними довідками зі Спадкового реєстру. До позову долучений рапорт прокурора від 30.01.2019 про телефонну розмову із ОСОБА_4 , яка повідомила, що чоловіка на прізвищем « ОСОБА_2 » вона не знає та ніколи не бачила. У даному цивільному спорі ОСОБА_4 не має жодного правового зв`язку із померлим ОСОБА_2 . Крім того, суд не взяв до уваги письмові докази того, що ОСОБА_2 був одинокою особою, що підтверджується протоколами допитів ОСОБА_6 (сусіда померлого) та ОСОБА_7 (директора Харківської загальноосвітньої школи І-ІП ступенів №76 Харківської міської ради, де працював за життя ОСОБА_2 ). Після його смерті родичі до прокуратури для видачі тіла для поховання не звертались. Тіло померлого було видане для поховання ОСОБА_7 , тобто він похований за рахунок школи, в якій працював.

З матеріалів справи вбачається, що завідувачем Восьмої Харківської державної нотаріальної контори громадянці ОСОБА_4 було письмово роз`яснено про необхідність їй надіслати заяву про прийняття спадщини, оформлену належним чином або з`явитися особисто до нотаріуса (а.с.34). Разом з тим, нотаріусом за заявою ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_2 було заведено спадкову справу №720/2017. Згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 28.12.2018 року вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 є заведеною, їй присвоєно номер №720/2017, стан чинний (а.с.43).

Таким чином, судом встановлено, що громадянка ОСОБА_4 звернулась в органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини, в складі якої є нерухоме майно, яке є предметом розгляду, проте свідоцтва про право на спадщину за законом не отримала.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

Частиною 1 ст. 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

При цьому, ч. 3 ст. 1296 ЦК України вказує на те, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, у випадку визнання Харківським апеляційним судом вимог Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради обґрунтованими, таке судове рішення може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Згідно зі ст. 365 ЦПК України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ, який набрав чинності 08.02.2020, у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов`язки, встановлені статтею 43 цього Кодексу.

Вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не тягне за собою розгляду справи спочатку.

З метою всебічного розгляду справи та повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для ухвалення законного та справедливого судового рішення, враховуючи, що рішення у справі може вплинути на права або обов`язки ОСОБА_4 колегія суддів вважає за необхідне залучити останню до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Керуючись статтями 53, 260, 261 ЦПК України, суд

ухвалив:

Залучити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 15 жовтня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Н.П. Пилипчук