Справа № 137/1647/19
Провадження № 22-ц/801/1440/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 рокуСправа № 137/1647/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

за участі секретаря судових засідань Топольської В. О., представника скаржни-ці, позивачки ОСОБА_1 адвоката Роздайбіди М. В., представника від-повідачки ОСОБА_2 адвоката Снітка В. А., розглянувши за правилами, вста-новленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного проваджен-ня, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в режимі відеоконференції, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про

відшкодування збитків у розмірі 411317,26 гривень, завданих за-

безпеченням позову,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , її представника адво-ката ОСОБА_3 на рішення Літинського районного суду Вінницького області від 26 травня 2020 року, ухвалене у м. Літині Вінницької області за головування судді Гопкіна П. В.,

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася у Літинський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків у розмірі 360 000,00 гривень, завданих забезпеченням позову. Мотиви звернення наступні.

Між сторонами у справі за участі ОСОБА_4 мали місце судові спори з приводу транспортного засобу марки «Renault Midlum 180», 2001 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , вантажний, реєстраційний номер НОМЕР_2 . У цивільній справі № 153/837/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину, скасу-вання державної реєстрації вказаного автомобіля за ОСОБА_1 ухва-лою Апеляційного суду Вінницької області від 09 вересня 2016 року на зазначе-ний транспортний засіб був накладений арешт, у зв`язку з чим позивачка, влас-ниця на той час автомобіля, тривалий час не мала можливості ним користувати-ся за призначенням, використовувати у підприємницькій діяльності з метою от-римання прибутку, надавати іншим особам у платне користування. Захід забез-печення позову скасований ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2019 року. Через тривале збереження транспортного засо-бу без використання ОСОБА_1 за період з вересня 2016 року по вере-сень 2018 року (24 місяці) спричинені майнові збитки на суму 360 000,00 гри-вень ( упущена вигода ), які вона просила суд стягнути на свою користь з відпо-відачки у справі.

03 лютого 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про збіль-шення позовних вимог, де з посиланням на норму частини другої статті 625 ЦК України вона просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_2 крім визначених у 360 000,00 гривень збитків додатково 18 197,26 гривень - 3% річних, 33120,00 гривень - інфляційних втрат, судові витрати у справі.

Рішенням Літинського районного суду Вінницького області від 26 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшко-дування завданих забезпеченням позову збитків відмовлено, скасовано накла-дені у цій справі 01 квітня 2020 року Вінницьким апеляційним судом заходи за-безпечення позову у виді арешту квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 ( т. 2, а. с. 101-105 ).

Не погоджуючись з ухвалим судом першої інстанції рішенням, ОСОБА_1 , її представник оскаржують його в апеляційному порядку, просять дане рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення суду про задоволення позову у повному обсязі, стягнути на користь позивачки понесені судові витрати, у тому числі витрати на правничу допомогу, що становлять 38 000,00 гривень. Скарж-ниця посилається на не у повній мірі з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, не сприяння повному, об`єктивному її розгляду, ненадання належної оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, через що оскаржуване судове рі-шення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка та її представ-ник адвокат Снітко В. А. не скористалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представника позивачки адвоката Роздайбіди М. В., заперечення на апеляційну скаргу представника відповідачки адвоката Снітка В. А., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у ній докази в їх сукупності, перевіривши за-конність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла виснов-ку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є вірним, законним, таким, що ґрунтується на встановлених об`єктивних фактичних обставинах справи.

Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що автомобіль марки «Renault Midlum 180», 2001 року випуску, вантажний, реєстраційний номер НОМЕР_2 рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 травня 2016 року визнаний об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , за останньою визнано право власності на 1/2 частину автомобіля. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 09 ве-ресня 2016 року на цей транспортний засіб, належний на вказаний час на праві власності ОСОБА_1 , у забезпечення позову ОСОБА_2 за її ж клопо-танням накладений арешт, заборонено у будь-який спосіб вчиняти дії щодо ав-томобіля; цей арешт скасований ухвалою Ямпільського районного суду Він-ницької області від 08 квітня 2019 року.

Згідно з вимогами позовної заяви між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6 10 травня 2016 року був укладений договір про спільну діяльність, за умо-вами якого повинен був використовуватися автомобіль ОСОБА_1 , а ОСОБА_6 зобов`язався кожного місяця сплачувати власниці по 150 00,00 гривень прибутку від такої спільної діяльності. Через накладення арешту на ав-томобіль та припинення дії договору про спільну діяльність ОСОБА_1 , за її твердженням, понесла збитки ( упущену вигоду ) у сумі 360 000,00 гри-вень, а через невиконання відповідачкою цього грошового зобов`язання у від-повідності до норм частини другої статті 625 ЦК України мають місце інфля-ційні втрати у розмірі 33 120,00 гривень, а також підлягають стягненню 3% річ-них в сумі 18 197,26 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керуючись нормами статей 22, 1166 ЦК України, ураховуючи практику Верхов-ного Суду ( постанова від 26 березня 2018 року у справі № 61-1912св18 ), вихо-див з того, що упущеною вигодою вважаються неотримані доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було поруше-ним. Позивач повинен довести, що з вини відповідачів він не отримав прибу-ток, на який мав право розраховувати. Неодержаний дохід ( упущена вигода ) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум. Особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушене іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов`язання іншою особою. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; при-чинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єк-тивним наслідком поведінки її завдавача; вина завдавача шкоди, за виключен-ням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування зав-даної шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Боржник має право доводити відсутність своєї вини.

Суд першої інстанції підкреслив, що згідно з податковою декларацією про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_6 , який за укладеним 10 травня 2016 року договором про спільну діяльність мав щомісячно надавати ОСОБА_1 кошти в сумі не менше 15 000,00 гривень за користування автомобілем, за 2016 рік становили 1 103,00 гривні. Через таку обставину суд дійшов висновку, що мають місце реальні суперечності стосовно отримання ОСОБА_6 від спільної діяльності з ОСОБА_1 такого доходу, який би надавав мож-ливість сплати ним щомісячно по 15000,00 гривень за використання транспорт-ного засобу. Тобто суд визнав недоведеною реальну можливість отримання по-зивачкою сум зазначуваних нею доходів ( прибутку ), які є абстрактними, об-єктивно не могли бути нею отримані від іншої сторони укладеного договору; розрахунок упущеної вигоди є теоретичним, побудованим на можливих очіку-ваннях певного доходу, який не підтверджений належними, достовірними дока-зами.

Крім цього суд зазначив, що накладення арешту на автомобіль у забезпечен-ня позову ОСОБА_2 за її ініціативою не можна визнати неправомірною пове-дінкою останньої, оскільки такі її права передбачені цивільним процесуальним законодавством.

З висновками суду першої інстанції необхідно погодитися, вони є вірними, обґрунтованими, справедливими.

Оскаржуючи судове рішення від 26 травня 2020 року, ОСОБА_1 , її адвокат Кривошей О. Ю., виклавши у скарзі фактичні обставини справи, вказу-ють, що дохід ФОП ОСОБА_6 за 2016 рік в сумі 1 103,00 гривні є чистим оподатковуваним доходом, а в силу особливостей системи оподаткування не-можливо підтвердити його сукупні доходи як учасника договору про спільну ді-яльність. Скаржники також зазначають, що правовою підставою позову є імпе-ративна норма частини першої статті 159 ЦПК України. У цьому випадку закон не пов`язує виникнення права на відшкодування збитків з правомірністю або неправомірністю дій особи, за заявою котрої було вжито заходів забезпечення позову.

З доводами апеляційної скарги погодитися не можна.

Щодо неможливості підтвердження доходів ФОП ОСОБА_6 за 2016 рік у розмірах, які забезпечували б виконання умов договору про спільну діяль-ність з ОСОБА_1 , то позов у цій частині не можна визнати доведеним, таким, що підлягає задоволенню. Не спростовує цього висновку й посилання скаржниці на показання в судовому засіданні в якості свідка ФОП ОСОБА_6 , який лише підтвердив факт здійснення спільної діяльності з ОСОБА_1 , але нічого не повідомив суду з приводу розміру отриманих доходів від та-кої діяльності.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що обґрунтування оскаржуваного рі-шення суду першої інстанції тією обставиною, що ОСОБА_2 , ініціюючи за-безпечення свого позову у справі шляхом накладення арешту на спірне рухоме майно ( вантажний автомобіль марки «Renault Midlum 180», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ), не діяла неправомірно, а користувалася пе-редбаченими законодавством процесуальними правами, викликане умотивуван-ням вимог позовної заяви, в якій ОСОБА_1 посилалася на статті 15, 16, 22, 1166 ЦК України, які визначають відповідальність особи за завдані збитки за наявності її цивільної протиправної поведінки ( вини ).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статті 1166 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, від-шкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частиною першою статті 159 ЦПК України передбачено, що у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбі-тражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, запо-діяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи за-безпечення позову вживалися.

Безсумнівно, вимоги про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вжи-валися, повинні бути стягувачем доведені в установленому порядку. Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позба-вила його можливості отримати прибуток ( постанова від 21 листопада 2018 ро-ку у справі № 672/778/16-ц ). Пред`явлення вимоги про відшкодування неодер-жаних доходів ( упущеної вигоди ) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи ( вигода ) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позов ОСОБА_1 про відшкодування з ОСОБА_2 збитків, заподія-них забезпеченням позову, є безпідставним та недоведеним в цілому.

Крім вірного висновку суду першої інстанції в частині відсутності належ-них, достатніх та достовірних доказів можливості отримання позивачкою при-бутку від спільної діяльності з ФОП ОСОБА_6 апеляційний суд визнає не-безпідставними обґрунтування сторони відповідачки обставин стосовно немож-ливості використання автомобіля за його цільовим призначенням. При цьому необхідно звернути увагу на наступну фактичну обставину, яка має місце на підтвердження недоведеності позову ОСОБА_1 .

На час звернення до суду 13 липня 2016 року із заявою про накладення арешту на транспортний засіб марки «Renault Midlum 180», 2001 року випуску, вантажний, реєстраційний номер НОМЕР_2 в якості забезпечення позову про визнання недійсним правочину, скасування державної реєстрації, згідно з рі-шенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 травня 2016 року, яке в подальшому набрало законної сили в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину автомобіля, відповідачка у цій справі уже була власницею частини спірного рухомого майна. Тобто за такої обставини транспортний засіб не мав би використовуватися без згоди на те його співвлас-ниці.

Наразі також слід зауважити, що у випадку розуміння позивачкою судової заборони у будь-який спосіб вчиняти дії щодо арештованого транспортного за-собу як такої, що перешкоджала використанню його у підприємницькій діяль-ності, ОСОБА_1 могла б скористатися правом звернення в суд за роз`яс-ненням ухвали від 09 вересня 2016 року про забезпечення позову. Однак вона на власний розсуд вчинила дії з припинення дії укладеного договору про спіль-ну діяльність, що врешті є її безспірним правом.

У цивільній справі № 153/1349/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомо-біля рішенням від 27 листопада 2019 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 стягнуто 83 922,08 гривні. У цій справі відповідач в апеляційній скарзі на судове рішення зазначав, що на час вчинення правочину з купівлі-продажу спірного автомобіля за висновком експерта сервісного центру ( МРЕВ ) оцінка автомобіля була визначена лише у 20 000,00 гривень, оскільки він становив со-бою метало-брухт: були наявні непрацюючий двигун, пошкоджена ходова, ко-розія кузовних деталей, КПП потребували капітального ремонту, а салон - від-новлення. Така одна з підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 вказана у відзиві на позов відповідачки та її представника ( т. 1, а. с. 113-117 ). Позивачка у справі на відзив ОСОБА_2 та її адвоката на власний позов у частині доводів неможливості з технічних причин використання автомобіля за призначенням жодних доказів зворотного суду не представила. Указана обста-вина по даний час залишилася без будь-якого реагування ОСОБА_1 , її представника, хоча убачалося доцільним надати суду певні докази стосовно приведення автомобіля у конкретно зазначуваний період часу в належний, тех-нічно справний стан.

Щодо застосування у вирішенні спору норм статті 625 ЦК України, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку по відсутність підстав для задоволення позову й у цій частині з огляду на те, що до пред`явлення ОСОБА_1 позову про відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову, у ОСОБА_2 не мало місця грошове зобов`язання перед позивачкою, тобто відсутнє про-строчення як такого, тому відповідно вимога про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є необґрунтованою та безпідставною.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , її представника адвоката Кривошей О. Ю. на рішення Літинського районного суду Вінницького області від 26 трав-ня 2020 року йшлося про необхідність витребування з Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області інформації стосовно вчинення центром дій з виконання ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 09 вересня 2016 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний за-сіб марки «Renault Midlum 180», 2001 року випуску, вантажний, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Разом з тим таке клопотання безпосереньо суду не заявля-лося. При цьому з відповіді адвокату Кривошей О. Ю. Територіального сервіс-ного центру № 0541 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області від 23 червня 2020 року № 31/2/0541-в-57/д убачається, що необхідна інформація міститься у Єди-ному державному реєстрі транспортних засобів. Проте позивачка ОСОБА_1 жодних повідомлень щодо виконання ухвали апеляційного суду від 09 ве-ресня 2016 року про накладення арешту на автомобіль не отримувала, інакше б надала суду такі відомості. Ситуація, що склалася, не перешкоджала ОСОБА_8 володіти і розпоряджатися автомобілем, тому дані Територіального сервісного центру № 0541, про які йдеться в апеляційній скарзі, жодним чином на впливають на вирішення заявлених у суд вимог до ОСОБА_2 .

Інших доводів у своїй апеляційній скарзі позивачка, її представник не наводять.

По суті судом першої інстанції ухвалене законне, правильне, об`єктивне і справедливе рішення, яке підлягає залишенню без змін з урахуванням умотиво-ваності безпідставності позову цією постановою апеляційного суду.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в ме-жах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеля-ційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , її представника адвоката Кривошей Олександра Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 26 травня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків у розмірі 411317,26 гривень, завданих забезпеченням позову, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота