Справа № 500/6657/15-ц
Провадження № 2/946/153/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Баннікової Н.В.,

при секретарях: Топтигіній О.В., Кравченко Є.С., Шлєхтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сум боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення сум боргу за договором позики.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 30.04.2012 року відповідач ОСОБА_2 взяла у нього у борг грошові кошти у розмірі 27 000,00 грн. строком до 26.11.2012 року, під 25 % річних, у підтвердження чого власноруч склала розписку. Після настання терміну повернення боргу ОСОБА_2 борг йому не повернула, більш того не вчинила ніяких дій, які б підтверджували її наміри повернути борг, хоча він неодноразово звертався до неї з проханням виконати своє грошове зобов`язання перед ним. Уточнивши розмір позовних вимог, представник позивача просив суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 62 447,66 грн., яка складається з: 24 000,00 грн. сума позики, 18 672,32 грн. сума інфляційних збитків, 19 775,34 грн. сума 25% річних (а.с.7-8, 39-40 т.1).

Предстаник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання договору позики недійсним, посилаючись на те, що вказаний договір позики є безгрошовим, оскільки гроші за ним відповідачу позивачем за первісним позовом не передавались, крім того, розписка про отримання в позику грошових коштів в сумі 27 000 грн. була нею написана під впливом психологічного насильства (а.с.31-32, 47-49 т.1).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.06.2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом (а.с.78 т.1).

Ухвалою суду від 15.06.2016 р. було задоволено клопотання представника ОСОБА_2 про допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.83 т.1).

Ухвалою суду від 03.10.2017 р. свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було вирішено піддати приводу у судове засідання (а.с.143 т.1).

Ухвалами суду від 05.12.2017 р., 02.10.2018 р., 01.04.2019 р., 25.06.2019 р. та 18.11.2019 р. було постановлено піддати приводу свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.155, 185, 222, 245 т.1, а.с.15 т.2).

30.01.2020 р. представником позивача за первинним позовом було подано заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника ОСОБА_7 . Раніше у судовому засіданні 25.06.2019 р., позивач ОСОБА_1 суду підтверджував, що ОСОБА_2 брала у нього в позику вказану суму грошових коштів, про що свідчить розписка, тому просить позовні вимоги задовольнити (а.с.233-244 т.1).

Представник позивача за зустрічним позовом подав до суду заяву про відкладення розгляду справи через своє перебування у період з 29.01.2020 р. по 31.01.2020 р. на стаціонарному лікуванні у м. Одеса.

Раніше у судових засіданнях: 15.12.2017 р., 25.06.2019 р. ОСОБА_2 суду поясняла, що грошові кошти за розпискою від ОСОБА_1 вона не отримувала. Зазначила, що з жовтня 2009 р. вона неофіційно, тобто, без укладення договору, запису у трудовій книжці тощо, працювала у позивача ОСОБА_1 у магазині «Гавань». Свого часу у магазині вона, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які також неофіційно працювали в магазині, та головного бухгалтера робили ревізію. Під час проведення ревізії була встановлена нестача на суму 44 666,68 грн. Вказану суму нестачі розбили на них трьох: на неї, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Того дня її не відпускали додому, поки вона не написала вказану розписку за договором позики. Вказану розписку вона писала в кабінеті ОСОБА_1 у присутності головного бухгалтера, під її диктовку. Розписку боргову писала тільки вона, оскільки тільки у неї із собою був паспорт, інші дівчата не писали, сказали, що у них з собою паспорти відсутні. Деякий час вона ще працювала у ОСОБА_1 , але він не виплачував їй заробітну плату, і вона пішла. (а.с.150- 154, 233-244 т.1).

Допитаний двічі у судових засіданнях свідок ОСОБА_6 : 05.12.2017 р. та 25.06.2019 р. суду показав, що він без реєстрації шлюбу проживає разом із ОСОБА_8 , що вона неофіційно працювала у магазині ОСОБА_1 та свого часу ревізією була встановлена нестача. В той день він приїхав за ОСОБА_9 , щоб забрати з роботи, її там тримали майже добу, поки вона не написала розписку нібито про отримання нею грошей. ОСОБА_9 вийшла розказала йому все і вони поїхали до ОСОБА_1 . При зустрічі ОСОБА_1 сказав йому, що розбереться. ОСОБА_9 там стало погано, він визивав швидку для неї тощо. До органів міліції/поліції за даною розпискою вони не звертались а.с.149- 154, 232-244 т.1).

Враховуючи, що судом було допитано позивача по справі, відповідача, їх представників, свідка ОСОБА_6 та тривалість часу розгляду справи, суд вважає за можливе закінчити з`ясування обставин справи без допиту свідків, щодо яких судом було неодноразово прийнято рішення з доставки останніх приводом. Проте з об`єктивних причин ухвали суду про привід не виконувались.

Крім того, не приймає суд і неявку 30.01.2020 р. у судове засідання представника відповідача ОСОБА_2 як поважну, оскільки дата та час судового засідання були визначені заздалегідь, доказів поважності неявки в судове засідання, суду надані не були.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сум за договором позики та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним через укладення договору позики під впливом психологічного насильства з наступних підстав.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною другою статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів закріплена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Оспорити договір позики з тих підстав, що грошові кошти насправді не одержані або одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, відповідно до статті 1051 ЦК України вправі позичальник.

У разі дотримання письмової форми договору оспорювання його за безгрошовістю не може ґрунтуватись на свідченнях свідків, проте, закон не містить заборони щодо обґрунтування заперечень позичальника іншими належними доказами.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, суд виходить з того, що розписка про передачу грошових коштів ОСОБА_2 була написана нею без передачі грошей, а, відтак, між сторонами не виникли боргові зобов`язання.

Так, з оригіналу розписки вбачається, що 30.04.2012 р. ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 27 000 грн. строком до 26.11. 2012 р. під 25% річних (а.с.35 т.1).

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_2 неофіційно працювала в магазині « ОСОБА_10 », власником якого був ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, 14.04.2014 р. ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 було залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди (а.с.50 т.1). По справі за вказаним позовом судом 05.07.2013 р. було призначено проведення судової почеркознавчої експертизи (а.с.60 т.1). Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 5598/02 від 27.01.2014 р. по справі за даним позовом: підписи від імені ОСОБА_4 у трудовому договорі від 09.09.2010 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 виконані самою ОСОБА_4 . Підписи від імені ОСОБА_4 у договорі про колективну матеріальну відповідальність від 09.09.2010 р., а також у інвентаризаційних описах №№ 1, 2,3 виконані не самою ОСОБА_4 , а іншою(-ими) особою (-ами) з наслідуванням підписам ОСОБА_4 , підписи від імені ОСОБА_5 у контракті від 09.09.2010 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та у договорі про матеріальну відповідальність, а ткож у інвентаризаційних описах №№ 1,2,3 виконані не самою ОСОБА_5 , а іншою (-ими) особою (-ами) з наслідуванням підписам ОСОБА_5 , підписи від імені ОСОБА_2 у контракті від 09.09.2010 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , договорі про колективну відповідальність від 09.09.2010 р. , а також у інвентаризаційних описах №№1, 2, 3 виконані не самою ОСОБА_2 , а іншою (-ими) особою (-ами) з наслідуванням підписам ОСОБА_2 (а.с.62-76 т.1).

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, та, аналізуючи їх, суд приходить до висновку щодо безгрошовості вказаного договору позики від 30.04.2012 р.

Виходячи зі змісту ст. 1046 ЦК України, у разі, якщо при розгляді справи судом буде встановлено, що гроші за договором позики не передавались, такий договір не є укладеним, відтак, не може бути визнаний недійсним з будь-яких підстав.

Тому у задоволенні зустрічного позову про визнання договору позики недійсним також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 509, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.12, 13, 77-80, 81, 82, 95, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сум боргу за договором позики відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення буде виготовлено 10.02.2020 р.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Н.В.Баннікова