Справа № 444/2308/18 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.І.
Провадження № 22-ц/811/2218/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Цяцяка Р.П.

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» адвоката Завалишина Юрія Олеговича на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 23 травня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-
встановила:
У серпні 2018 року позивач АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
В обґрунтування вимог покликався на те, що 17.02.2016 комісією в складі працівників регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» під час обстеження земельної ділянки залізниці, за участю спеціаліста-землевпорядника Грибовицької сільської ради Гупала З.М., в адміністративних межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області виявлено, що на 15 км + 811 м- 15 км + 841 м перегону Рудно - Підбірці за ходом, з правої сторони від осі головної колії, в смузі відведення залізниці на відстані 20 м знаходиться металева огорожа, яка огороджує земельну ділянку, на якій ростуть плодові дерева, яку без будь-яких правових підстав розмістила відповідачка ОСОБА_1 , тоді як ширина смуги відведення залізниці на даному перегоні становить 30 м, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 17.02.2016.
Вважає, що відповідачка самовільно, без будь-яких правових підстав, зайняла земельну ділянку та розмістила металеву огорожу на земельній ділянці смуги відведення залізниці, чим порушила право позивача на користування належною йому земельною ділянкою за її цільовим призначенням, а саме для забезпечення функціонування залізничного транспорту.
Зазначає, що обставини набуття спірною земельною ділянкою статусу державної форми власності і такої, що належить до земель залізничного транспорту, а саме до земель спеціального призначення, загальновідомі з джерел правової інформації, якими є законодавство УРСР, Конституції СРСР, законодавчі акти СРСР та Урядові постанови, прийняті до Акту проголошення незалежності держави України в 1991 році.
Відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення права залізниці на землі смуги відведення в адміністративних межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п. п. 54, 55 "Общих начал землепользования и землеустройства" (Постанова ЦВК СРСР від 15.12.1928).
Позивач зазначає, що із врахуванням діючих у період складання Плану смуги відведення норм Земельного кодексу УРСР від 25.10.1922, Загальних основ землекористування та землеустрою», затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928 та Положення «Про землі надані транспорту», затвердженого постановою Ради народних комісарів СРСР № 50 від 07.02.1933, усі землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (в тому числі Народного Комісаріату СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та, за відсутності їх згоди, можуть бути вилучені лише у спеціальному порядку.
В результаті самовільного зайняття відповідачкою земельної ділянки, порушено право залізниці на землекористування у межах, визначених Планом смуги відведення лінії Рудно-Підбірці, за яку залізниця сплачувала й продовжує сплачувати земельний податок, що підтверджується копією податкової декларації з плати за землю.
Звернення залізниці з позовом до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання про передачу земельної ділянки з державної власності у приватну та повернення у державну власність землі, яка вибула з її власності незаконно.
Просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в адміністративних межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області на 15 км + 811 м - 15 км + 841 м на перегоні Рудно-Підбірці за ходом кілометрів з правої сторони від осі головної колії, в смузі відведення залізниці та демонтувати металеву огорожу, яка розміщена на цій земельній ділянці, на якій ростуть плодові дерева.
Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 23 травня 2019 року у задоволенні позовної вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в адміністративних межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області на 15 км + 811 м - 15 км + 841 м на перегоні Рудно-Підбірці за ходом кілометрів з правої сторони від осі головної колії в смузі відведення залізниці та демонтувати металеву огорожу, яка розміщена на цій земельній ділянці та на якій ростуть плодові дерева відмовлено.
У вимогах Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" про стягнення із ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1762,00 грн. відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник позивача АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Завалишин Ю.О., вважає рішення незаконним та необґрунтованим, висновки такими, що не відповідають зібраним доказам та обставинам справи, оскільки суд неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.
Покликається на те, що користування спірною земельною ділянкою Залізниця здійснює відповідно до Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці, розробленого проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році.
При цьому, суд не надав оцінку вказаному Плану смуги відведення, як доказу підтвердження виникнення в залізниці права постійного користування спірною ділянкою.
Звертає увагу на те, що на момент побудови залізничної колії у 1958 році та складання Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці у 1962 році, реєстрація права на земельну ділянку законодавством не передбачалася.
Стверджує, що спірна земельна ділянка знаходиться у смузі відведення залізниці, належить до земель залізничного транспорту, перебуває в користуванні АТ «Українська залізниця» та закріплена за регіональною філією «Львівська залізниця».
Наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.
Зазначає, що факт використання відповідачкою спірної земельної ділянки підтверджується Актом обстеження земельної ділянки від 17.02.2016, який був складений за участю працівників Кам`янка-Бузької дистанції колії.
Також, суд не надав оцінки копіям податкових декларацій з плати за землю, які підтверджують сплату земельного податку за земельну ділянку площею 14,2 га.
Покликаючись на ЗУ «Про транспорт» та ЗУ «Про залізничний транспорт» зазначає, що правовий статус земель залізничного транспорту визначається законом, і не може бути змінений в інший спосіб, при цьому до таких належать всі землі під залізничним полотном та його облаштуванням, спорудами та ін., відтак землями залізниць є всі земельні ділянки надані залізниці, а не тільки земельні ділянки, які прилягають до залізничного полотна.
Крім цього зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували, що спірна земельна ділянка належить відповідачці.
Звертає увагу на судову практику Верховного Суду та викладені правові висновки у відповідних постановах.
Просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 23 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов залізниці задовольнити повністю. Стягнути на користь позивача судові витрати.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Учасники справи представник позивача АТ «Українська залізниця», представник третьої особи Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю в іншій справі, а представник третьої особи не повідомив суд про причину неявки.
Відповідач ОСОБА_1 викликалася в судове засідання та не з`явилася, повідомлення про вручення судової повістки повернулися в суд за закінченням терміну зберігання (а.с.228).

Згідно із ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи,які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Заяву про зміну свого місця проживання учасник справи ОСОБА_1 не подавала, протягом строку зберігання поштового відправлення не з`явилася за отриманням поштового відправлення, кореспонденція повернута на адресу суду.

В свою чергу, повідомлення про час та місце розгляду справи було розміщено на офіційному сайті Львівського апеляційного суду у списку справ призначених до розгляду на 20 жовтня 2020 року.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судом встановлено такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини.
Із довідки Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області №1441 від 11.12.2018 року слідує, що відповідачка ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та на території ради користується земельною ділянкою загальною площею 0,6700 га, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,3300 га, для індивідуального городництва- 0,2400 га. (а.с. 56).
Звертаючись з позовними вимогами, позивач АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» свої доводи зводить до того, що відповідачка самовільно зайняла земельну ділянку смуги відведення залізниці, розмістивши на ній металеву огорожу, чим порушила право позивача на користування належною йому земельною ділянкою за її цільовим призначенням, а саме для забезпечення функціонування залізничного транспорту, такі доводи обґрунтовувала планом смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Нестеровського (на сьогоднішній день Жовківського) району Львівської області від 11 км+ 106 м до 20 км+ 534 м, який був розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році, Актом обстеження земельної ділянки залізниці від 17.02.2016, податковими деклараціями з плати податку за землю (а.с. 7-24).
Згідно із актом обстеження земельної ділянки від 17.02.2016, складеного комісією в складі головного інженера виробничого підрозділу «Кам`янка-Бузька дистанція колії» ОСОБА_2 , інженера-землевпорядника виробничого підрозділу ОСОБА_3 , старшого шляхового майстра виробничого підрозділу ОСОБА_4 , за участю спеціаліста-землевпорядника Грибовицької сільської ради Гупала З.М., в адміністративних межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області встановлено, що на 15 км + 811 м- 15 км + 841 м перегону Рудно - Підбірці за ходом, з правої сторони від осі головної колії, в смузі відведення залізниці на відстані 20 м знаходиться металева огорожа, яка огороджує земельну ділянку, на якій ростуть плодові дерева ОСОБА_1 .
До зазначених обставин фактично зводяться і доводи апеляційної скарги позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у АТ «Укрзалізниця» відсутні належним чином оформлені документи на земельну ділянку, які б посвідчували право користування, а "План границ полосы отвода линии Рудно-Подборцы Львовской железной дороги", на який посилається позивач, не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку.
При цьому, такий план є лише одним із документів містобудівної документації, який виготовлявся з метою вчинення подальших дій для належного оформлення землекористування, а також цей план не був затверджений виконкомом Нестеровської районної ради, план не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці, а містить лише умовне позначення «Межа смуги відводу», без позначення відстані та одиниці виміру відстані, що спростовує твердження позивача про те, що ширина смуги відведення становить 30 метрів.
Що стосується копій податкових декларацій з плати за землю ПАТ «Українська залізниця» земельних ділянок загальною площею 41,00 га, суд звернув увагу на те, що не встановлено, в яких саме межах знаходиться земельна ділянка площею 41,00 га та чи вона включає в себе спірну земельну ділянку.
Суд також критично оцінив Акт обстеження земельної ділянки та вказав, що у податковій декларації зазначено, що позивач користується земельною ділянкою площею 41,00 га, а у Акті обстеження земельної ділянки зазначено, що позивач користується земельною ділянкою площею 3,062 га, що вказує на розбіжності у площі земельної ділянки, якою користується позивач.
При цьому, суд виходив із норм, які регулюють питання володіння, користування та розпорядження майном, а також норм, які визначають статус земель, як землі залізничного транспорту.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Відповідно до пункту б частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.
Згідно із частиною першою, другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України «Про транспорт».
Згідно із ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту.

До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту. (ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про транспорт»). Ця норма закону кореспондується з положенням ст. 68 ЗК України.

Частиною 2 ст. 6 ЗУ «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд не врахував того, що право ПАТ «Українська залізниця» мати у своєму користуванні земельну ділянку в межах смуги відведення для забезпечення функціонування залізничного транспорту передбачено ч. 1, 2 ст. Закону України «Про залізничний транспорт», ч. 1 ст. 11, ч.1 ст. 23 Закону України «Про транспорт», ст. 68, ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України.

Наявність чи відсутність у ПАТ «Українська залізниця» документів, які засвідчують право на користування земельною ділянкою, не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту.

Разом з тим, нормами чинних нормативно-правових актів на момент набуття права на земельні ділянки залізницею у 1962 році, а саме: ЗК УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства» (постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року).
Земельним кодексом УРСР (в редакції від 08.07.1970 року), постановою Верховної Ради УРСР від 18.12.1990 року, постановою Ради Міністрів СРСР від 27.01.1962 року №83 гарантувалося право позивача на користування земельною ділянкою, яка належить до земель залізниць, до оформлення ним права власності або землекористування.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеній у постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 909/277/16, яку, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, необхідно враховувати судам при виборі і застосуванні відповідних норм права.

За змістом ст. 17 Закону України «Про основи містобудування», наявний в матеріалах справи План відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Нестеровського (на сьогоднішній день Жовківського) району Львівської області від 11 км+ 106 м до 20 км+ 534 м, який був розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році, є містобудівною документацією. З урахуванням такої документації можуть бути вирішені питання щодо вилучення (викупу) передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.
Вказаний План погоджений з представником виконавчого комітету Нестеревської районної ради депутатів трудящих.
За таких обставин, ПАТ «Українська залізниця» є належним користувачем зазначеної у Плані відведення земельної ділянки і цей документ є належним доказом в підтвердження права позивача на користування земельною ділянкою, розташованою в межах смуги відведення (00 метрів) лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Жовківського району Львівської області від 11 км + 106 м до 20 км + 534 м, яка відноситься до земель державної власності.
В свою чергу, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових права на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та обмежень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

При цьому, відсутність даних Державного земельного кадастру про реєстрацію будь-яких речових прав (зокрема, про право постійного користування) на земельну ділянку під залізничною колією вздовж земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1 , за ДТГО «Львівська залізниця», Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця), ПАТ «Українська залізниця», Регіональною філією «Львівська залізниця», ПАТ «Українська залізниця» та іншими особами, зазначених вище висновків не спростовує, оскільки відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, зокрема, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
З врахуванням встановлених обставин справи та наведених вище норм матеріального закону, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем доведено право постійного користування земельною ділянкою, розташованою у смузі відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Жовківського району Львівської області від 11 км + 106 м до 20 км + 534 м, відповідно до Плану смуги відводу цієї лінії від 1962 року, розробленого проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізної дороги СРСР.

В свою чергу, аналіз позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в адміністративних межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області на 15 км + 811 м - 15 км + 841 м на перегоні Рудно-Підбірці за ходом кілометрів з правої сторони від осі головної колії в смузі відведення залізниці та демонтувати металеву огорожу, яка розміщена на цій земельній ділянці, свідчить, що ця вимога не є такою, на яку не поширюється позовна давність, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, порушене, невизнане або оспорюване право особи підлягає захисту у встановлений законом спосіб.

Наведені обставини та вимоги матеріального закону у їх сукупності на переконання колегії суддів свідчать про те, що висновки суду з приводу безпідставності та не доведеності позовних вимог у справі є необґрунтованими, відтак рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з одночасним ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог АТ «Українська залізниця» про зобов`язання відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в адміністративних межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області на 15 км + 811 м - 15 км + 841 м на перегоні Рудно-Підбірці за ходом кілометрів з правої сторони від осі головної колії, в смузі відведення залізниці, та демонтувати металеву огорожу, яка розміщена на цій земельній ділянці, на якій ростуть плодові дерева.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» - адвоката Завалишина Юрія Олеговича задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 23 травня 2019 року скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в адміністративних межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області на 15 км + 811 м - 15 км + 841 м на перегоні Рудно-Підбірці за ходом кілометрів з правої сторони від осі головної колії, в смузі відведення залізниці та демонтувати металеву огорожу, яка розміщена на цій земельній ділянці, на якій ростуть плодові дерева.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривень 00 копійок судового збору за звернення із позовною заявою та 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) гривень 00 копійок за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 жовтня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

Р.П. Цяцяк