Справа № 405/213/20
Провадження № 2/405/24/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2020 року Суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Іванова Л.А., при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Маловисківський завод сушильного та елеваторного обладнання» про поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ ТОВ «Маловисківський завод сушильного та елеваторного обладнання» від 21 жовтня 2019 року про звільнення його ( ОСОБА_1 ) з посади директора товариства;

поновити його ( ОСОБА_1 ) на роботі (посаді) директора ТОВ «Маловисківський завод сушильного та елеваторного обладнання» з 21 жовтня 2019 року;

стягнути з ТОВ «Маловисківський завод сушильного та елеваторного обладнання» на його ( ОСОБА_1 ) користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 жовтня 2019 року до дня поновлення на роботі, який на день звернення з відповідним позовом до суду становить 12 342,62 грн.

Крім того, просив стягнути з відповідача ТОВ «Маловисківський завод сушильного та елеваторного обладнання» на його користь судові витрати по справі в розмірі 4 000 грн.

Також, просив поновити йому (позивачу) строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Дослідивши вказану позовну заяву та додані до неї матеріали, з`ясувавши предмет та підстави позову в порядку вирішення питання про відкриття провадження у справі, вважаю, що у відкритті провадження у справі за даним позовом слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 20 ЦПК України).

При цьому, судом відзначається, що позовна заява мотивована тим, що він (позивач) працював на посаді директора ТОВ «Маловисківський завод сушильного та елеваторного обладнання» з 02 грудня 2013 року, та наказом від 21 жовтня 2019 року його (позивача) було звільнено з роботи, при цьому, підставою прийнятого рішення зазначено протокол загальних зборів учасників товариства №21/10/2019 від 21 жовтня 2019 року.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів відносяться, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Порядок створення та діяльності господарських товариств, одним із різновидів яких є товариство з обмеженою відповідальністю урегульовано у низці нормативних актів, серед яких Цивільний кодекс України, Господарський кодекс України, Закон України від 19 вересня 1991 року № 1576-ХІІ «Про господарські товариства», чинний на час виникнення спірних правовідносин, Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Відповідно до ч. 3 статті 80 ГК України та Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Відповідно до змісту частини першої статті 167 ГК України корпоративні права визначаються як права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно з частиною третьою статті 167 ГК України корпоративні відносини визначаються як відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Повноваженнями щодо управління товариством наділені учасники товариства, права яких передбачено у статті 5 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ч.ч. 1, 2 ст. 97 ЦК України).

Відповідно до ст.28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

У товариствах, в яких законом чи установчими документами передбачено утворення виконавчого органу, здійснення управління поточною діяльністю товариства покладено на нього (ст.39 Закону).

Відповідно до ч.4 ст.39 Закону виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва.

Відповідно до статті 58 Закону України «Про господарські товариства», чинного на час виникнення спірних правовідносин, органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

При цьому, відповідно до Розділу 21, 23 Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Маловисківський завод сушильного та елеваторного обладнання», доданого позивачем до позову, вищим органом Товариства є збори Учасників (п.21.2, 23.1 Статуту). До компетенції загальних зборів Товариства належить, серед іншого, обрання та відкликання Директора (п.п.23.2.5 п.23.1 Розділу 23 Статуту). До виключної компетенції Здорів Учасників відносяться питання, перелічені, в т.ч. в п.23.2.5 (п.23.3 Статуту).

Відповідно до п.30.1 Розділу 30 Статуту директор є одноособовим виконавчим органом Товариства, який вирішує всі оперативно-господарські, правові, кадрові, фінансові та інші питання діяльності Товариства, крім питань, віднесених до компетенції Зборів Учасників. (наведені в п.23.2 даного Статуту).

У частині першій статті 98 ЦК України визначено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Компетенція загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю визначена у статті 59 Закону України «Про господарські товариства», у редакції Закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин, яка також відсилає до статті 41 цього закону. Відповідно до зазначених норм до компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю належить утворення і відкликання виконавчого та інших органів.

Відповідно до частини першої статті 99 ЦК України виконавчий орган створюють загальні збори товариства.

У частині 3 статті 99 ЦК України передбачено, що члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов`язків, якщо в установчих документах не визначені підстави їх усунення.

Згідно зі ст. 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Крім того, у Кодексі Законів про працю України визначено виключний перелік підстав припинення трудового договору.

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

При цьому, припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Зважаючи на це, зміст положень ч. 3 ст. 99 та ч. 4 ст. 145 ЦК України треба розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене вище, а також враховуючи суб`єктний склад осіб, а також заявлені позивачем вимоги про визнання незаконним звільнення, поновлення на посаді директора та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які є похідними від вирішення питання щодо законності прийнятого загальними зборами Товариства рішення про звільнення позивача з посади директора Товариства, що є корпоративним спором, при цьому, судом встановлено, що на даний час рішення загальних зборів учасників товариства №21/10/2019 від 21 жовтня 2019 року є чинним, та в установленому законом порядку воно не оскаржено, при цьому, перевірка законності рішення загальних зборів товариства відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України має розглядатися в порядку господарського судочинства, і вирішення цього питання має преюдиціальне значення для похідних від них вимог, з урахуванням при цьому норми ч.1 ст.20 ЦПК України заборони у об`єднанні в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, за відсутності для даного випадку виключень у законі, у поєднанні з визначеною у ст.19 ЦПК України предметною підсудністю справ для розгляду в порядку цивільного судочинства, - такі рішення уповноваженого на це органу про звільнення директора товариства мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним, тобто в порядку господарського, а не цивільного судочинства, на підставі чого суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження за даним позовом, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186,ст. ст. 258, 260, 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Маловисківський завод сушильного та елеваторного обладнання» про поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулуз підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Надіслати ОСОБА_1 ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі з доданими до неї позовними матеріалами.

Копію позовної заяви залишити у справі.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його (позивача) позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Маловисківський завод сушильного та елеваторного обладнання» віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова