Справа №464/5726/20
пр № 2-з/464/39/20
У Х В А Л А

22 жовтня 2020 року Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Горбань О.Ю.,

секретар судового засідання Бігун Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №18103, виданий 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 23898,20 грн.

Заявою просить вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №18103, виданого 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 23898,20 грн

Заяву мотивує тим, що існує спір з приводу правомірності вчинення приватним нотаріусом 14 серпня 2020 року виконавчого напису, на підставі якого 08.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження, винесено постанову про звернення стягнення на її заробітну плату, існує ризик стягнення коштів та їх перерахування стягувачу, що може зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову.

Розглянувши заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову`передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що необхідність забезпечення позову заявник мотивує тим, що предметом позову є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тому у разі невжиття заходів забезпечення позову позивач змушена буде звертатись до суду про поворот виконання рішення.

Отже, в порушення вказаних процесуальних норм та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, заявником не зазначено доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а лише зазначено, що існує спір з приводу правомірності вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. На переконання суду, в даному випадку зупинення стягнення на підставі виконавчого напису є підміною рішення суду. Так, у разі задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, позивачем буде досягнуто мети позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, без розгляду справи по суті.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Суддя О.Ю.Горбань