ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 673/1871/19
Провадження № 22-ц/4820/1526/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Спірідонової Т.В., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 673/1871/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 22 червня 2020 року (суддя Дворнін О.С.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначалось, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28 січня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

В порушення норм чинного законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 26 вересня 2019 року у неї виникла заборгованість перед банком в загальному розмірі 459 940,28 грн, із яких: 3 563,57 грн заборгованість за кредитом, 449 777, 91 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 598,80 грн заборгованість за пенею та комісією.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача 122857,08 грн, з яких: 3563,57 грн. заборгованість за кредитом, 119293,51 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, і сплачений судовий збір.

Заочним рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 22 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.01.2010 в сумі 3563,57 грн та судовий збір в розмірі 55,70 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом та задовольнити вимоги банку у цій частині. Посилається на порушення судом норм матеріального права та процесуального права. Зазначає, що суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту. Вказує, що 28.01.2010 відповідач погодилася з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифами, складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. Вказує, що відповідач була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, про що свідчить її підпис на вказаній заяві. Зазначає, що при укладенні вказаного кредитного договору сторонами були досягнуті усі істотні умови договору. Вважає, що суд, встановивши те, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. На думку апелянта, оскаржуване рішення суду першої інстанції в оспорюваній частині призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту банком не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів в підтвердження вказаних позовних вимог, оскільки відповідач не була ознайомлена з порядком нарахування відсотків, а доказів того, що відповідач була ознайомлена та прийняла Умови та Правила надання банківських послуг, позивачем не надано.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 28.01.2010 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 9).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 26.09.2019 становить 122 857,08 грн, з яких: 3563,57 грн заборгованість за тілом кредиту, 119 293,51 грн заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 28.01.2010 по 31.01.2018.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Отже, у разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що наданий Банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки не підписаний ним.

Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника або довідці, які безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України правильно врахував висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, складових його вартості, зокрема заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. На обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав копію довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, яка підписана позичальником (а.с. 10), та з якої вбачається, що в ній зазначені, зокрема, пільговий період користування коштами, базова процентна ставка в місяць 3 %; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн; термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, З такими умовами був ознайомлений і погодився відповідач. Проте, вказана довідка безпідставно судом першої інстанції не була взята до уваги. При цьому, погоджені сторонами умови договору щодо строків повернення кредиту відсутні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у позові про стягнення відсотків з підстав, що такі не передбачені укладеним між сторонами договором. І з цього приводу є підставними доводи апеляційної скарги.

Із розрахунку представника позивача, викладеного у письмовому поясненні до апеляційного суду, вбачається, що заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 31.01.2018 складає 5694 грн 57 коп, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно, частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення відсотків відповідно до довідки про умови кредитування.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення відсотків підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по відсотках у розмірі 5694 грн 57 коп.

На підставі ч. 1 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України, рішення в частині вирішення питання про розподіл судового збору підлягає зміні. Пропорційно розміру задоволених позовних вимог (7,54%) збільшенню підлягає стягнутий з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги до 362 грн 11 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 22 червня 2020 року в частині відмови в позові про стягнення заборгованості по відсотках скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов про стягнення заборгованості по відсотках задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код в ) заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами у розмірі 5694 грн 57 коп. В решті таких вимог відмовити.

Заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 22 червня 2020 року в частині вирішення питання про судовий збір змінити, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму судового збору до 362 грн 11 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: Т.В. Спірідонова

О.І. Талалай