УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про скасування заходів забезпечення позову

10 лютого 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

судді Борєйко О.М.

за участю секретаря судового засідання Юр`євої К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з майна, накладеного ухвалою Смілянського міського суду Черкаської області від 16 грудня 2002 року,

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з заявою, в якій просить зняти арешт з автомобіля «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , який накладений ухвалою Смілянського міського суду Черкаської області від 16 грудня 2002 року.

Заяву обґрунтовує тим, що 16 грудня 2002 року Смілянським міським судом Черкаської області накладено арешт на його автомобіль марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 . Підставою накладення арешту на вказаний автомобіль була позовна заява мешканки м. Сміла ОСОБА_2 за фактом дорожньо-транспортної пригоди за їх участю. Він також звертався до ОСОБА_2 з позовною заявою до Соснівського районного суду м. Черкаси про відшкодування збитків, завданих внаслідок пошкодження його автомобіля. Зазначені справи були об`єднані в одне провадження та їх спільний розгляд відбувався у Соснівському районному суді м. Черкаси, суддею Чепурним В.П. За результатами розгляду вказаної справи винесено ухвалу від 25 серпня 2004 року, якою провадження у справі закрито, в зв`язку з відмовою позивачів від позовів. Однак, у вказаній ухвалі питання про зняття арешту з його автомобіля не вирішено. На даний час на його автомобіль накладений арешт, що є перешкодою у реалізації ним своїх прав, як власника майна. Автомобіль «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_2 , за давністю експлуатації є металобрухтом та потребує зняття з обліку в органах УДАІ, в зв`язку з чим звернувся до суду з вказаною заявою.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляду справи провести без його участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки підготовче судове засідання відбувалось за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступного.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого Черкаським РЕВ ДАІ ГУ УМВС України 29 вересня 2004 року, ОСОБА_1 є власником автомобіля «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , 1983 року виписку, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_4 .

Згідно картки арешту транспортного засобу, роздрукованої 28 січня 2020 року, Смілянським судом 16 грудня 2002 року накладений арешт на автомобіль «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , 1983 року виписку, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_1 .

Під час судового розгляду судом встановлено, що в провадженні Смілянського міського суду Черкаської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків.

В ході розгляду вказаної цивільної справи ухвалою Смілянського міського суду Черкаської області від 16 грудня 2002 року, з метою забезпечення позову, накладено арешт на автомобіль «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , 1983 року виписку, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_1 .

Крім того, встановлено, що в провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебувала цивільна справа №2-64/04 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Згідно матеріалів заяви, цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, яка перебувала в провадженні Смілянського міського суду Черкаської області, та в якій ухвалою від 16 грудня 2002 року накладено арешт на автомобіль «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , об`єднана з цивільною справою №2-64/04 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, яка перебувала на розгляді Соснівського районного суду м. Черкаси.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2004 року провадження у справі №2-64/04 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, закрито в зв`язку з відмовою позивачів від позовів.

Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України (в редакції ЦПК України, чинній станом на 09 серпня 2004 року), якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Вищевказана ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2004 року до суду апеляційної інстанції не оскаржувалась та набрала законної сили 25 серпня 2004 року.

Як вбачається з вищевказаної ухвали, питання щодо скасування заходів забезпечення позову застосованих ухвалою Смілянського міського суду Черкаської області від 16 грудня 2002 року, судом під час закриття провадження не вирішувалося, в зв`язку з чим зазначені заходи продовжують діяти до даного часу.

Згідно ч.1 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.10 ст.158 ЦПК України, у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до п.10 постанови Пленумом Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Враховуючи, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2004 року провадження у справі №2-64/04 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, закрито в зв`язку з відмовою позивачів від позовів, суд приходить до висновку, що підстави для забезпечення позову у вказаній цивільній справі відсутні.

За змістом ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Під час розгляду справи «East/West Alliance Limited» проти України» ЄСПЛ в п. 185 рішення від 23.01.2014р. зазначив, що вилучення власності в інтересах судочинства, яке не позбавляє власника його майна, а тільки тимчасово припиняє його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, зазвичай пов`язане із здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Разом з тим, як зазначено в п. 168 цього рішення, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена вцілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі«Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Відповідно до ч.4 ст.158 ЦПК України, за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.158, 247, 257, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з майна, накладеного ухвалою Смілянського міського суду Черкаської області від 16 грудня 2002 року задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Смілянського міського суду Черкаської області від 16 грудня 2002 року, під час розгляду цивільної справи №2-64/04 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків.

Зняти арешт з автомобіля «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , 1983 року виписку, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Борєйко