Справа №442/10/20
Провадження №2/442/1/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Гарасимків Л.І.

при секретарі Петрів В.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Шулак О.І.

розглянувши в судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Т.І. про усунення від права на спадкування за законом та визнання права на спадкування всього спадкового майна,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Т.І. про усунення від права на спадкування за законом та визнання права на спадкування всього спадкового майна.

В підтвердження позовних вимог посилаються на те, що вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після одруження, змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 , актовий запис за №18. Її мати ОСОБА_5 , батько - ОСОБА_6 , по підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 14.05.1955 року, після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується Свідоцтвом про одруження. Її рідна сестра ОСОБА_3 ( змінила прізвище на ОСОБА_7 » після одруження 19.03.1987 року, свідоцтво про шлюб НОМЕР_3 , виданого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , зареєстровано у реєстрі № 1517. Її син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки її сестра часто хворіла, була хвора на поліомієліт, вчилася в університеті у м.Львові, а потім працювала у проектному інституті, часто перебувала у відрядженнях, вона повністю займалася вихованням та утриманням племінника ОСОБА_9 , він проживав з нею постійно, водила його до школи, вчила уроки, купувала одяг, лікувала, тобто виконувала всі обов`язки матері, для неї він завжди був сином. Згодом, оскільки вони проживали та були зареєстровані за однією адресою та стояли на черзі на отримання житлової площі, у 80-ті роки, їм надали житлову квартиру АДРЕСА_1 . У 1999 році її племінник ОСОБА_10 одружився з ОСОБА_2 , 1981 року народження, після одруження проживав за її адресою: АДРЕСА_2 . У той період племінник часто зловживав спиртними напоями. Дітей у них не було, вони часто розходилися, проживали окремо. Оскільки у 2007 році, у квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані її сестра та племінник, то вони з сім`єю вирішили приватизувати квартиру, вона особисто помогла оформити відповідні документи на право власності, тобто у власності її сестри ОСОБА_11 та племінника ОСОБА_9 перебувала квартира АДРЕСА_1 , свідоцтвом про право власності від 13.12.2005 року р.№ 22/1 - 17, видане Комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради. Її сестра ОСОБА_11 , дуже хворіла, вона здійснювала догляд за нею, доглядала, лікувала її, а ІНФОРМАЦІЯ_4 її сестра померла, вона особисто займалася її похованням. Сестра ОСОБА_11 за життя постійно наголошувала на тому, що квартира АДРЕСА_1 є власністю їхньої сім`ї і вона хотіла переоформити її на неї, але за станом здоров`я не встигла цього зробити. Вона дуже любила свого племінника ОСОБА_12 , для неї він був сином, тому вона не зверталася до нотаріуса про прийняття спадщини, після смерті сестри, і такої необхідності у неї не було, адже вона все робила для нього. Племінник довго не оформляв спадщину, оскільки не мав коштів. У 2017 році, вона, оплативши свої особисті кошти, допомогла оформити спадщину. Після оформлення спадщини, ОСОБА_9 став власником цілої квартири, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом серії та №443 від 19.05.2017 року, видане приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Р.В. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію зав власності. Племінник оформляв кредити, оплату за які здійснювала вона особисто. З 2012 року, дружина її племінника ОСОБА_2 поїхала на заробітки у Росію, згодом і покликала її племінника. Увесь цей час, вона особисто здійснювала догляд за вищевказаною квартирою, за власні кошти оплачувала комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг, замінювала сантехніку, здійснила відключення від централізованого опалення. Племінник приїжджав дуже рідко, у 2017 році він приїхав, коли вона його бачила, звернула увагу на його зовнішній вигляд, він був вкрай незадовільним, тому вона просила його залишитися на Україні, щоб пройти медичний огляд, але дружина наполягала на тому, що їм терміново потрібно їхати на роботу. Зазначили, що коштів на лікування не має. Наголосила на тому, що всі зароблені кошти племінником, забирала його дружина та вкладала у свій житловий будинок у м.Стебнику, робила там ремонти та не зважаючи на те, що він постійно тяжко працював за кордоном, племінник не мав навіть коштів на одяг та харчування, вона надавала йому свої особисті заощадження. Крім того, навіть не мав грошей на дорогу до Росії. Зі слів племінника їй було відомо, що він працював на роботі на меблевій фабриці разом зі своєю дружиною, яка там працювала у відділі кадрів. У липні 2019 року, її племінник приїхав додому, мав вкрай незадовільний його зовнішній вигляд, то свідчив про тяжку та тривалу хворобу. Племінник виглядав дуже хворим. Вона за власні кошти відвезла його до лікарні на обстеження та після пройдених аналізів у нього виявили рак 4-го ступеня. Діагноз поставили у м.Дрогобичі. Він уже не підлягав жодному лікуванню, а ні операційному, а ні облучению. Лікар вказав, що жити йому залишилося один тиждень та вказав на той факт, що така хвороба триває близько двох років, і що не встановити її було не можливо, все це підтверджується медичними довідками та обстеженнями. Після повернення додому, вона купувала всі медикаменти, призначені лікарем, робила все можливе, щоб полегшити фізичну біль ОСОБА_12 , постійно була з ним, варила їсти, перші страви, оскільки він не міг їсти інше, приносила, годувала його, дружина зовсім нічого не варила, не доглядала його. Племінник дізнався про хворобу і хотів оформити на неї заповіт на квартиру, оскільки за волею його матері та його самого, дана квартира належала їхній сім`ї, але зробити цього, як виявилося не зміг, оскільки відповідачка умисно сховала від нього паспорт громадянина України у Росії, а без документа жоден нотаріус не оформив заповіт. На його особисте прохання до відповідача, повернути йому паспорт України, відповідачка відмовилася. Вона не могла його покласти на лікування до лікарні, бо паспорта у нього не було, лікарі відмовлялися це робити. У такий спосіб відповідачка чинила умисні перешкоди і унеможливила оформлення племінником заповіту, тобто впливала на волевиявлення спадкодавця. Впродовж хвороби племінник, окрім фізичного болю, який спричинила йому хвороба, зазнавав ще й душевних страждань у зв`язку з поведінкою відповідачки. ІНФОРМАЦІЯ_5 , її племінник, ОСОБА_9 , помер, підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 від 18 липня 2019 року, видане Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, відповідний актовий запис №441. Після його смерті, виникла величезна проблема, яка полягала у тому, що вона не змогла його поховати, оскільки паспорта громадянина України у нього не було. Відповідачці було достеменно відомо про хворобу померлого, адже вона з ним проживала і працювала на одній роботі, при цьому не відвела його до лікаря, не помагала йому, а навпаки заставляла працювати на роботі без жодного вихідного. Вважає, що із спадкодавцем вона проживала однією сім`єю, була пов`язана спільним побутом, мала взаємні права і обов`язки, а тому у неї виникла необхідність звернутися до суду із позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, просить їх задоволити.

Представник позивача - адвокат Шулак О.І. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача - ОСОБА_13 в судове засідання не з`явився, на адресу суду від ОСОБА_2 поступило клопотання, в яких зазначила, що просить відкласти розгляд справи до послаблення карантинних обмежень між Україною та Росією, щоб вона мала змогу особисто приїхати на Україну і прийняти участь у розгляді справи по суті, однак суд вважає, що відповідач та її представник зловживають своїми процесуальними правами і обов`язками та правами інших осіб, що свідчить в зацікавленості затягування розгляду справи, відтак з метою дотримання розумних строків розгляду справи та не допущення зловживання процесуальними правами сторін, суд розглянув справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів по справі.

Третя особа - приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Т.І. в судове засідання не з`явилася, а тому суд розглянув справу у відсутності третьої особи на підставі наявних доказів по справи.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які в судовому засіданні вказали, що являються сусідами саме її племінника ОСОБА_9 та підтвердили той факт, що ОСОБА_9 довший час перебував за межами України, а коли повернувся, то було видно, що у нього є серйозні проблеми із здоров`ям, він мав хворобливий вигляд, він не міг сам пересуватися, потребував стороннього догляду, вказали на той факт, що відповідачка ОСОБА_2 свідомо привезла його на територію України помирати. А позивач ОСОБА_1 доглядала за спірною квартирою, сплачувала комунальні послуги, в оренду квартиру не здавала. Вказали на то той факт, що ОСОБА_9 мав намір подарувати квартиру позивачці ОСОБА_1 , однак не встиг цього зробили по причині важкої хвороби із летальним наслідком, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом, коло яких визначено ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.1224 ч. ч. 3, 5 та 6 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Зі Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 18 липня 2019 року Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 47 років , про що зроблено відповідний запис за №441.

Судом встановлено та неспаорюється, що ОСОБА_9 є племінником позивача ОСОБА_1 , як взяла на себе організацію та проведення його поховання, тощо, що підтверджується відповідними матеріалами справи, зокрема Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на похованням ( із запитом до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дрогобицького міського управління юстиції у Львівській області щодо реєстрації смерті зверталася ОСОБА_1 ).

Пленум Верховного Суду України у п.6 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку, а оскільки померлий ОСОБА_18 , який являється племінником позивача ОСОБА_1 , протягом останніх років хворів на вкрай тяжку хворобу - рак та потребував сторонньої допомоги та піклування, а його доглядом, утриманням та піклуванням відповідач не займалася і не бажала цього робити, хоча мала таку можливість, відтак відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України, за рішенням суду відповідач має бути усунена від права на спадкування за законом після смерті чоловіка.

Судом враховано той факт, що згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування може бути здійснене за заповітом або за законом, тобто відповідно до норм Цивільного кодексу України. Заповітом, у свою чергу, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За загальним правилом, спадщина відкривається за останнім місцем проживання спадкодавця.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який бажає її прийняти та який постійно не проживав зі спадкодавцем, у 6-ти місячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Саме з такою проблемою найчастіше зіштовхуються спадкоємці. Закон передбачає можливість вирішення такої ситуації

На такий випадок ч.3 ст.1272 ЦК України передбачає можливість визначення додаткового строку для прийняття спадщини шляхом звернення з відповідним позовом до суду. Відповідно до Постанови пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження у такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини та єдиною підставою для такого позову є поважність причини пропуску строку на прийняття спадщини, вважатиметься причина, вказана позивачем поважною чи ні - вирішуватиме вже суд.

Усунення від права на спадкування має наслідком припинення спадкових правовідносин, суб`єктом яких була особа, яку усунуто від спадкування.

Крім того, судом враховано, що усунення від права на спадкування слід відмежовувати суміжних юридичних конструкцій спадкового права, зокрема від зміни черговості одержання права на спадкування за законом (ч.2 ст.1259 ЦК). Вони відмежовуються як за підставами застосування, так і за матеріально-правовими ликами, оскільки усунення від права на спадкування унеможливлює спадкування особою, яку усунуто, тоді ж як зміна черговості на підставі рішення суд такого наслідку не несе. Слід наголосити, що зміна черговості спадкування. Може мати місце лише у випадку спадкування за законом.

Крім того, одночасно щодо однієї й тієї самої особи і усунення від права на спадкування, і зміна черговості застосовуватись не можуть. У зв`язку з цим слід внести відповідні уточнення до абз. 4 п. 6 Постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 р. №7, у якому зазначено, що: вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК, оскільки у ч.2 ст.1259 ЦК ведеться не про одержання права на спадкування, а про зміну черговості спадкування за законом для особи, яка вже має таке право.

Підставою для усунення від спадкування за нормою ст. 1224 ЦК є відповідно до частини 2 вказаної статті - умисне перешкоджання особою спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт, що сприяло виникненню права на спадкування V цієї особи чи в інших осіб або сприяло збільшенню їхньої частки у спадщині.

Судом враховано той факт, що відповідач ОСОБА_2 не давала спадкодавцю спілкуватися з родичами, перешкоджала наданню йому кваліфікованої медичної допомоги, повністю відокремила його від спілкування з людьми, тобто умисно перешкоджала спадкодавцю скласти заповіт на інших осіб, а ні договір дарування, оскільки сховала паспорт громадянина України.

У відповідності до ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки повнолітні діти, дружина, які ухилялися від виконання обов`язку :до утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Крім того, судом враховано той факт, що з показів свідків вбачається, що покійний ОСОБА_18 мав намір передати належне йому майно ОСОБА_1 .

Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Той факт, що позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу піклувалася, матеріально забезпечувала та надавав медичну допомогу спадкодавцю ОСОБА_18 , який потребував сторонньої допомоги через свій безпорадний стан, також підтвердився в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом взято і до уваги висновки Верховоного суду України у справі № 591/1405/18, в якій суд досліджував питання усунення від права на спадкування. Зокрема зазначено, що ВС зауважив, що під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому ВС зазначив, що відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Враховуючи вище наведене та положення ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторони позивача та керуючись цивільним законодавством України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача щодо надання йому права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_18 , оскільки матеріали справи містять докази здійснення позивачем опіки над спадкодавцем, яка останні місяці свого життя потребував постійного медичного догляду, саме позивач здійснювала постійний щоденний догляд за своїм племінником, з огляду на наявність у спадкодавця важкої хвороби, взявши на себе також весь тягар щодо поховання спадкодавця, а відповідачка ОСОБА_2 умисно ухилялася від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто її ухилення було, пов`язане з винною поведінкою останньої, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій., що теж знайшло своє підтвердженя як в матеріалах справи так і під час допиту свідків допитаних в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 133, 141, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 19, 1218, 1222, 1224, 1224, 1232, 1258, 1261, 1267- 1270, 1296 Цивільного Кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Т.І. про усунення від права на спадкування за законом та визнання права на спадкування всього спадкового майна- задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 , спадкоємця першої черги за законом від права на спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнати за ОСОБА_1 , спадкоємцем другої черги за законом, право на спадкування всього спадкового майна після смерті племінника ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 768,40 грн. понесених нею судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 15.10.2020 року.

Суддя: Гарасимків Л.І.