Справа № 642/1335/20
Провадження № 2/642/755/20
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Вікторова В.В.

за участю секретаря Варук С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, у якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2019 року розірвано. За час подружнього життя у них народилося двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На даний час ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, його успіхами, виявляє повну байдужість щодо його майбутнього. На даний момент відповідач проживає на території Російської Федерації та не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, неробить жодних кроків для їх зближення, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року відкрито провадження у справі, призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

08.07.2020 року надійшов відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 68-74).

У відзиві відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він не виконує свої батьківські обов`язки і їх дитина знаходиться у складній життєвій ситуації. Надані позивачем додатки до позовної заяви не доводять, що малолітній син перебуває у скрутній життєвій ситуації, або не має безпечного оточення або матеріально-побутових умов і це викликає необхідність визначення його місця проживання тільки з матір`ю. Як вбачається з позовної заяви підставою заявлених вимог є маніпулювання правами з боку позивачки у питанні місця проживання сина при відсутності спору між батьками, при відсутності будь-яких перешкод в реалізації прав позивачки як матері - дитини в частині виховання. В інтересах дитини є забезпечення її турботою та підтримкою і з боку матері, і з боку батька, створення всіх необхідних умов для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

24.07.2020 позивач надала відповідь на відзив (а.с. 77-83), у якому просила суд при прийнятті рішення про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 першочергово врахувати інтереси дитини, бажання малолітньої дитини проживати з матір`ю, забезпечення сталості її соціальних зв`язків з матір`ю, добросовісне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток. Вважає, що проживання ОСОБА_3 разом з матір 'ю відповідає його інтересам, оскільки батько не має можливості забезпечити йому належні умови проживання, не займається вихованням дитини, не бере участі у становленні дитини - як особистості, не створює умов для розвитку дитини.

До судового засідання 28.09.2020 позивач та її представник - адвокат Пекареніна О.М. не з`явилися. Надали суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Зазначили, що підтримують позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач та його представник до судового засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені були належним чином (а.с. 25-26, 39-40, 109-111) Надали відзив на позов.

Представник третьої особи Служби у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до судового засідання також не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений був належним чином. Надав суду письмові пояснення, у яких зазначив, що підтримує позовні вимоги та просив розглядати справу без участі представника. Надав суду висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 (а.с. 48-50 ).

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2019 року розірвано. Рішення набрало законної сили (а.с. 10).

Від шлюбу за час подружжя у сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження (видано повторно) серія НОМЕР_1 від 10 серпня 2017 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові ГТУЮ у Харківській області, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (видано повторно) серія НОМЕР_2 від 07 травня 2015 року (а.с. 8-9).

На даний час, ОСОБА_5 зареєстрований та проживає разом за матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с. 17).

Позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором дарування серії ВВТ № 486431 від 28 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуєвою О.Д. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВО №104746 від 17 січня 2005 року (а.с. 11-12).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину (а.с. 84-89).

Суд вирішив стягувати з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 серпня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття. Стягувати з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень) щомісяця. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_2 , оскаржив рішення до Харківського апеляційного суду.

23 березня 2020 року Харківський апеляційний суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яку залишив без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року залишив без змін (а.с. 90-93).

Згідно висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважав за доцільне визначити його місце проживання разом з матір`ю, ОСОБА_1 (а.с. 49-50).

У вищевказаному висновку зазначено також було, що ОСОБА_1 повідомила, що батько дитини, ОСОБА_2 , проживає на території Російської Федерації. Він був зареєстрований за її місцем проживання в її власному будинку, але заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_2 визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 . Вищевказаний факт не заперечував відповідач у своєму відзиві, що проживає на території Російської Федерації.

У Висновку зазначено також, що ОСОБА_2 з сім`єю не проживає, не приймає участі у вихованні ОСОБА_3 , не цікавиться його розвитком, не проявляє ніякого бажання Спілкуватися з дитиною, не піклується про здоров`я, фізичний та духовний розвиток, матеріально не утримує. Малолітній ОСОБА_3 зареєстрований та фактично мешкає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 09.06.2020, для малолітнього ОСОБА_3 створено належні умови для проживання та розвитку. Зазначений Будинок належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування.

ОСОБА_1 займає посаду доцента, в Національному фармацевтичному університеті, має стабільний дохід, на наркологічному обліку не перебуває.

Згідно з довідкою, наданою адміністрацією КНП «Харківська міська дитяча клінічна лікарня №19», де ОСОБА_5 перебуває на обліку з народження, догляд за дитиною та рекомендації лікарів здійснює мати ОСОБА_1 . Батько дитини для з`ясування стану здоров`я ОСОБА_3 до поліклініки не звертався.

Згідно з довідками із занять у гуртку раннього розвитку «Непоседы» та дитячого футбольного клубу «Футбік», ОСОБА_3 до цих закладів приводить мати ОСОБА_1 , яка також сплачує за навчання сина.

Питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , додатково було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про хорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов ?язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (абз. 1 ч. 1 ст. 161 СК України).

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 171 СК України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, параграф 54, від 07 грудня 2006 року).При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (МАМСНUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

У ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд враховує малолітній вік ОСОБА_3 , який постійно проживає з матір`ю та має з нею тісний зв`язок, прихильність хлопчика до матері та необхідність в цьому віці в постійній материнській ласці та турботі, враховує те, що відповідач з лютого 2014 року проживає на території Російської Федерації, де працює за контрактом у м. Вологда у компанії «РП Груп». Відповідач не проявляє бажання у спілкуванні з сином, не цікавиться його здоров`ям, не бере участі у вихованні та розвитку сина, що також було підтверджено висновками Департаменту служб у справах дітей.

При ухваленні рішення суд першочергово враховує інтереси дитини, бажання малолітньої дитини проживати з матір`ю, забезпечення сталості її соціальних зв`язків з матір`ю, добросовісне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток.

Суд вважає, що проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір 'ю відповідає його інтересам, оскільки батько не має можливості забезпечити йому належні умови проживання, не займається вихованням дитини, не бере участі у становленні дитини - як особистості, не створює умов для розвитку дитини.

На підставі викладеного, суд вважає, позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 160,161 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визнати місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матірю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення рішення.

Повний текст рішення складено 06 жовтня 2020 року.

Суддя В.В. Вікторов