Справа № 610/308/20
Провадження № 2/610/249/2020
УХВАЛА

10.02.2020 м. Балаклія

Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Феленко Ю.А., розглянувши позовну заяву першого заступника керівника Лозівської місцевої прокуратури, що діє в інтересах держави в особі Балаклійської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2020 року перший заступник керівника Лозівської місцевої прокуратури звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Балаклійської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 113 369,95 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2019, головуючим у справі визначено суддю Феленка Ю.А.

Дослідивши матеріали позовної заяви доходжу такого висновку.

Звертаючись до суду прокурор посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 безпідставно зберіг у себе майно (кошти) у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою, що належить Балаклійській міській раді, але орган місцевого самоврядування Балаклійська міська рада, до компетенції якої відноситься повноваження по вжиттю заходів до примусового стягнення боргу, у судовому порядку не вживає відповідних заходів та не здійснює захист порушених законних економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, територіальної громади міста та як наслідок й інтересів держави в цілому. Вказаним прокурор обґрунтовує представництво інтересів держави прокуратурою у суді.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 175 ЦПК України, у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Як убачається з ч.ч. 3, 4, 5 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно пункту 3 частини першої ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої ст. 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини першої ст. 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Всі ці докази в своїй сукупності є підставами для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді. Разом з тим, їх відсутність в силу статті 23 Закону України «Про прокуратуру» виключає таке представництво.

Отже, стаття 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлює підстави та порядок здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді.

Правовий аналіз змісту частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

(а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Відповідно, наявність одного факту порушення інтересів держави недостатньо для здійснення представництва прокурором інтересів держави в суді. Таке право, в тому числі право подавати позов, прокурор має лише, якщо орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, уповноважений державою здійснювати відповідні функції, у спірних відносинах не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

При цьому, у випадках відсутності органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або відсутності у такого органу повноважень щодо звернення до суду, прокурор безсумнівно має право на подання позову в інтересах держави.

Якщо ж такий орган існує, то в такому разі прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати та довести наявність підстав для здійснення представництва.

Саме лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, не достатньо для прийняття судом цієї заяви та рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після встановлення судом правових підстав для представництва.

У позовній заяві перший заступник керівника Лозівської місцевої прокуратури зазначає, що Балаклійська міська рада неналежним чином виконує свої обов`язки, самостійно до суду за захистом своїх порушених прав не звертається, що і стало підставою для звернення прокурора з вказаним позовом до суду. Проте з такими доводами прокурора погодитися неможна.

Так, з матеріалів доданих до позовної заяви встановлено, що про можливе порушення вимог земельного законодавства відповідачем ОСОБА_1 перший заступник керівника Лозівської місцевої прокуратури дізнався саме з листа виконавчого комітету Балаклійської міської ради вих. № 02-22/2440 від 04.12.2019, підписаного Балаклійським міським головою, що став підставою для проведення відповідної перевірки (Додаток № 1 до позовної заяви).

У вказаному листі Балаклійська міська рада не тільки вказує про порушення вимог чинного законодавства, а і зазначає, що діями відповідача ОСОБА_1 порушено її права, та робить розрахунок спричиненої їй шкоди, що відповідає ціні позову.

Крім того, Балаклійська міська рада у вказаному листі просить першого заступника керівника Лозівської місцевої прокуратури вжити заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади м. Балаклія Харківської області, шляхом подання позову з вказаного питання. Проте не зазначає, чому Балаклійська міська рада не може звернутися до суду з відповідним позовом самостійно.

Таким чином, з зазначеного листа Балаклійської міської ради убачається, що вона має намір захищати свої порушені права, в т.ч. і у судовому порядку, проте просить за неї це зробити прокурора, не обґрунтовуючи таке своє прохання. Такими своїми діями Балаклійська міська рада намагається штучно залучити до участі у справі на своїй стороні прокурора, що в свою чергу може призвести до порушення принципу рівності учасників судового процесу та принципу змагальності сторін.

За таких обставин, перший заступник керівника Лозівської місцевої прокуратури звернувся з даним позовом до суду не у зв`язку з тим, що захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган місцевого самоврядування, а фактично на його прохання, що в свою чергу, не є підставою для звернення прокурора з позовом до суду, відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи викладене, доходжу висновку, що прокурором не обґрунтовано наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в особі Балаклійської міської ради.

До того ж Балаклійська міська рада, на даний момент, існує як юридична особа, не ліквідована, а тому здатна самостійно представляти свої інтереси в суді.

За таких обставин, вимоги ЦПК України щодо пред`явлення позову не дотримано.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадку, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах іншої особи.

На підставі викладеного, враховуючи, що провадження у справі не відкрито, вважаю, що відповідно до наведених положень ст. 185 ЦПК України, позовну заяву з доданими до неї документами належить повернути прокурору.

Роз`яснити, що згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Одночасно слід роз`яснити, що Балаклійська міська рада вправі самостійно звернутися до суду із позовною заявою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 185, 260, 353, 354 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву першого заступника керівника Лозівської місцевої прокуратури, що діє в інтересах держави в особі Балаклійської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів повернути прокурору.

Роз`яснити прокурору, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Роз`яснити прокурору передбачене п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» право звернення до суду із клопотанням про повернення сплаченої суми судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.А. Феленко