ПОСТАНОВА

Іменем України

13 жовтня 2020 року м. Кропивницький

справа № 399/726/18

провадження № 22-ц/4809/1190/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Карпенка О. Л.

за участі секретаря Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11 червня 2020 року у складі судді Лях М. М. і

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та з урахуванням збільшених позовних вимог просив:

-встановити солідарну відповідальність між відповідачами;

-визнати дії відповідачів протиправними та зобов`язати їх усунути перешкоди у користуванні каналізаційною системою шляхом розблокування витоку з каналізаційної труби;

-стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 150 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

На момент придбання, квартира була обладнана системою каналізації, до якої також були приєднані інші квартири в під`їзді.

Користувачі не укладали ніяких договорів, які б визначали спосіб користування каналізаційною системою.

На початку червня 2018 року у квартирі позивача з`явився неприємний запах каналізації, який посилювався з кожним днем, проте ніяких витоків в квартирі позивачем виявлено не було.

18 червня 2018 року, під час прочищення каналізаційної труби, позивачем було виявлено, що вихід цієї труби, який приєднується до вигрібної ями, було забито дерев`яним корком.

Так як ОСОБА_1 на даний час каналізацією користується тільки з відповідачами, він звернувся до них, на що останні підтвердили, що це вони забили вихід стічної труби позивача і не розблокують його, доки він не зробить капітальний ремонт вигрібних ям.

Враховуючи категоричну позицію відповідачів, позивач звернувся до Онуфріївської селищної ради про фіксацію даного факту та подав заяву до Онфуріївського РВ поліції.

ОСОБА_1 вважає, що каналізація є загальною і під`єднана до п`яти квартир в під`їзді, а відповідачі не повідомили його про факт умисного пошкодження ними каналізації.

У зв`язку з неправомірними діями відповідачів у помешканні ОСОБА_1 склалась антисанітарна ситуація, яка вплинула на його здоров`я, а також спричинила незручності в його роботі.

Через те, що в квартирі з`явився різкий та неприємний запах каналізаційних стоків, позивачу та його синові довелось тимчасово переїхати до іншого помешкання в сел. Павлиш, що змусило їх змінити спосіб життя, так як вони обоє працюють в сел. Онуфріївка, а робоче місце позивача, як приватного нотаріуса, знаходиться в цій же квартирі.

З 18 червня ОСОБА_1 не може користуватись каналізацією.

Крім того, у зв`язку з тим, що позивач більше двох тижнів дихав каналізаційними випарами, різко погіршилось його здоров`я, а після звернення до лікарні, йому було призначено лікування та на придбання ліків було витрачено 564 грн.

ОСОБА_1 має статус інваліда війни ІІІ групи і у зв`язку з неможливістю користуватись каналізаційною системою відчував незручності, йому довелось змінити спосіб життя, що відобразилось на його моральному та психологічному стані.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що каналізаційний вигріб за адресою: АДРЕСА_2 , був збудований батьком відповідача - ОСОБА_2 , яка є його спадкоємицею, а тому вигріб є її власністю, яку вона набула в порядку спадкування.

Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих письмових доказів в підтвердження того, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні належним йому на праві спільної сумісної власності майном, тим самим позбавляючи його права власності на спільне майно багатоквартирного будинку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, виходив з того, що позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру.

Зокрема, на підставі листка непрацездатності та призначення лікарських засобів, не можна вважати наслідком дій відповідачів хворобу, яка виникла у позивача в даній ситуації.

Сам факт перекриття витоку з каналізаційної труби не свідчить про завдання ОСОБА_1 шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди потрібна наявність неправомірної дії, наявність шкоди, протиправність дій особи, що її завдала та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить визнати незаконним та скасувати рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11 червня 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, що потягнуло за собою винесення незаконного рішення.

Посилання суду першої інстанції про те, що каналізаційний вигріб є приватною власністю відповідачів є необґрунтованим і незаконним, адже у дозволі, доданому до матеріалів справи, немає жодних зазначень з приводу того, що даний вигріб будується лише для квартири АДРЕСА_3 , а у схемі-плані вказано, що даний вигріб приєднується до житлового будинку в цілому, а не до конкретної квартири.

Практично всі свідки підтвердили, що каналізацію будували власники ще двох квартир з ОСОБА_5 , які разом придбавали будівельні матеріали та облаштовували каналізацію.

ОСОБА_5 ніяких документів на право власності не мав і ніяких договорів із іншими власниками квартир про користування каналізацією він не укладав.

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що будівельний паспорт є документом, який підтверджує право власності на майно, адже він є лише технічним документом, який визначає правила та порядок будівництва і ніяким чином не може визначати власника майна, незалежно від того, хто був його замовником.

Суд не врахував правила спадкування, визначені Цивільним кодексом України, так як каналізаційна система перебувала у користуванні власників трьох квартир, документів на право власності на каналізаційну систему не було, тому остання не могла бути об`єктом права власності ОСОБА_5 і переходити у власність його спадкоємцям.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на норми ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а в рішенні не описав, з яких причин дані положення не були прийняті до уваги.

Позивач не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що ним порушувались умови користування спірним каналізаційним вигребом, адже відповідно до умов використання каналізаційної системи, які були встановлені її користувачами, до обов`язків співвласників входило спільне відкачування нечистот, а свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив, що позивач замовляв автомобіль для відкачування нечистот не менше ніж п`ять разів.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні належним йому на праві спільної сумісної власності майном, не відповідає дійсності і матеріалам справи, адже відповідно до акту робочої групи від 20 червня 2018 року відповідач ОСОБА_2 підтвердила, що нею було перекрито стік у каналізаційний вигріб, те саме підтвердили відповідачі під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідачів адвокат Цвик М. В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 18.11.2003 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Згідно довідки ДКП «Комунальник» від 02.12.2019 року та № 184 від 23.12.2019 будинок АДРЕСА_4 на балансі ДКП «Комунальник» не знаходиться, інформація про каналізаційну систему водовідведення будинку відсутня, проектно-технічна документація щодо проведення каналізаційної системи до вигрібної ями по квартирі АДРЕСА_1 відсутня. До централізованої система водопостачання квартира АДРЕСА_5 підключена, водяним лічильником не оснащена. Нарахування за водопостачання здійснюється з розрахунку на одну особу в розмірі 3,6 м. куб (а. с. 97, 98).

Згідно архівної довідки № 46/01-47 від 11.03.2020 в документах архівного фонду Онуфріївської селищної ради, в протоколах засідань виконкому Онуфріївської селищної ради народних депутатів Онуфріївського району Кіровоградської області за 1996-1997 роки відомостей про надання земельної ділянки під будівництво каналізаційного вигрібу мешканцям будинку АДРЕСА_4 , зокрема: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 немає.

Актом від 20.06.2018 робочої групи в складі: заступника селищного голови з питань діяльності виконавчого комітету Гамери В. З., спеціаліста-землевпорядника селищної ради Лук`яненко Н.І., в.о. директора КП «Благоустрій Онуфріївки» Приходька О.О., депутата селищної ради ОСОБА_9 , начальника Онуфріївського районного управління ГУ ДПСС в Кіровоградській області Бухикала В.М., в присутності жителів будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджено факт утворення антисанітарної ситуації в під`їзді будинку АДРЕСА_4 в результаті витоку стічних каналізаційних вод (а. с. 8).

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 29.11.2012 ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_6 (а. с. 28).

З будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_5 вбачається, що відділом архітектури Онуфріївської районної державної адміністрації надано дозвіл ОСОБА_5 на будівництво каналізаційного вигрібу за адресою: АДРЕСА_7 (а. с. 32).

Постановою слідчого СВ Онуфрївсткого ВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 13.08.2019 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000091 від 16.04.2019 у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270-1 КК України (а. с. 26-27).

Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.09.2019 року вищевказану постанову слідчого скасовано (а. с. 55-56).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо усунення позивачу перешкод в користуванні каналізаційною системою, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні встановлено і підтверджується будівельним паспортом та показами свідків, що каналізаційний вигріб за адресою: АДРЕСА_2 був збудований батьком відповідача ОСОБА_2 , яка є його спадкоємицею, а тому є доведеним, що даний каналізаційний вигріб є її власністю, яку вона набула в порядку спадкування.

Проте повністю з такими доводами суду погодитися неможна з огляду на таке.

За приписами статті 13 (ч. 2,3,4) ЦПК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справ.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування квартири від 18.11.2003, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Бендеровою Л. А. та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 48397237від 25.112015, наданого Реєстраційною службою Онуфріївського районного управління юстиції Кіровоградської області (а. с. 6-7).

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.11.2012, відповідач ОСОБА_10 є власником квартири АДРЕСА_6 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Онуфріївською державною нотконторою 06 травня 1996 року за реєстром №629 та зареєстрованого Світловодським міжміським бюро технічної інвентаризації в Реєстрі прав власності 08 листопада 2012 року за реєстраційним номером 38161482 (а.с.26).

Згідно довідок ДКП «Комунальник» від 02.12.2019 та № 184 від 23.12.2019 будинок АДРЕСА_4 на балансі ДКП «Комунальник» не знаходиться, інформація про каналізаційну систему водовідведення будинку відсутня, до централізованої каналізаційної системи будинок АДРЕСА_4 не підключено, проектно-технічна документація щодо проведення каналізаційної системи до вигрібної ями по квартирі АДРЕСА_5 відсутня (а. с. 29, 97, 98).

Згідно копії будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, відділом архітектури Онуфріївської районної державної адміністрації, ОСОБА_5 , який проживає за адресою АДРЕСА_3 , надано дозвіл на будівництво каналізаційного вигрібу (а.с.32).

20 червня 2018 року робочою групою у складі: заступника селищного голови з питань діяльності виконавчого комітету Гамери В. З., спеціаліста-землевпорядника селищної ради Лук`яненко Н. І., в.о. директора КП «Благоустрій Онуфріївки» Приходька О. О., депутата селищної ради Боцман О.А., начальника Онуфріївського районного управління ГУ ДПСС в Кіровоградській області Букхикала В.М., в присутності жителів будинку АДРЕСА_8 , ОСОБА_1 а ОСОБА_2 складено акт про вивчення обставин викладених у заяві ОСОБА_1 .

В акті зазначено, що в ході роботи комісії було встановлено, що батьком ОСОБА_2 ОСОБА_5 , відповідно до рішення виконкому Онуфріївської селищної ради від 29 серпня 1996 року було проведено будівництво гаража, а також отримано дозвіл на будівництво каналізаційного вигребу по АДРЕСА_8 та проведено будівництво за власні кошти.

Мешканці даного будинку ОСОБА_8 та ОСОБА_11 за усною домовленістю з ОСОБА_5 мали дозвіл на користування каналізаційним вигребом за умови спільного догляду за ним та своєчасного спільного викачування нечистот.

Зі слів ОСОБА_2 (правонаступниці-спадкоємиці ОСОБА_5 ) при придбанні ОСОБА_1 у ОСОБА_8 у власність квартири в даному будинку, він був попереджений про умови спільного користування каналізаційним вигребом, однак, зі слів ОСОБА_2 ухиляється від його утримання та обслуговування.

На момент обстеження стік у каналізаційний вигріб від квартири ОСОБА_1 був перекритий, що спричинило витікання нечистот у під`їзд даного будинку.

Також, ОСОБА_2 підтверджує, що нею було перекрито стік у каналізаційний вигріб від квартири ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що він не постійно приймав участь в утриманні вигребу, про що усно нею попереджався (а. с. 8).

Аналізуючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що між попереднім власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_12 , батьком відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 та іншими мешканцями цього будинку, було досягнуто згоди щодо спільного користування каналізаційним вигрібом.

Про те, що батько відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 надавав згоду на користування каналізаційним вигрібом іншими мешканцями будинку АДРЕСА_8 не заперечувалося представником відповідачів в суді апеляційної інстанції.

Отже, позивач придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 , яка вже була приєднана до каналізаційного вигрібу, а тому набув право користування каналізаційною системою.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Для того, що відповідач ОСОБА_2 набула право власності на каналізаційний вигріб в порядку спадкування після смерті її батька, необхідно довести, що батько за життя набув таке право власності.

Наявна в матеріалах справи копія технічного паспорта (а.с.32) підтверджує лише наявність у спадкодавця ОСОБА_5 дозволу на будівництво каналізаційного вигребу до будинку АДРЕСА_8 та ніяк не підтверджує набуття ним права власності на цей вигріб.

Про те, що за життя ОСОБА_5 у спосіб, визначений чинним законодавством на час будівництва каналізаційного вигребу, набув на нього право власності, належними та допустими доказами не підтверджено, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову не врахував викладене, та встановивши, що каналізаційний вигріб будувався батьком відповідачки, він надав першочергового значення цьому аспекту, не зваживши його жодним чином з аргументом позивача, що він та попередній власник його квартири користувалися каналізаційним вигрібом протягом тривалого періоду часу (з 1999 по 2018 роки), що не відповідає принципу пропорційності в контексті тлумачення статті 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, якою закріплено право на повагу до приватного життя.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги до ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 необхідно відмовити з огляду на таке.

Позич просить встановити солідарну відповідальність між відповідачами, визнати їхні дії протиправними та зобов`язати їх усунути перешкоди в користуванні каналізаційною системою та стягнути моральну шкоду в розмірі 150 000 грн.

Відповідно до приписів ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Виходячи з обставин справи суд приходить до висновку про відсутність підстав для солідарної відповідальності відповідачів, оскільки не доведено, що позивачу завдано шкоду спільними діями відповідачів.

Як встановлено судом спір існує між позивачем ОСОБА_13 , який є власником квартири АДРЕСА_1 , та відповідачем ОСОБА_2 , яка є власником квартири АДРЕСА_3 в цьому будинку, та які користується спірним каналізаційним вигрібом і саме з ініціативи ОСОБА_2 перекрито стік у каналізаційний вигріб від квартири позивача.

За таких обставин позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про визнання дій відповідачів неправомірними задоволенню не підлягають, оскільки це не є ефективним способом захисту.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що діями відповідача ОСОБА_2 порушені права позивача, як користувача каналізаційним вигрібом, його права підлягають поновленню шляхом зобов`язання ОСОБА_2 усунути позивачу перешкоди в користуванні каналізаційною системою шляхом розблокування витоку з каналізаційної труби.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відшкодування моральної шкоди та підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначено ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Відповідно до пункту першого статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно пункту другого частини другої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно частини третьої статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більша ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

За змістом статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова від 31 березня 1991 року) судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною другою пункту 5 зазначеної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Внаслідок неможливості користуватись каналізаційною системою позивач відчував незручності, зокрема йому довелось змінити спосіб життя, що відобразилось на його моральному та психологічному стані та призвело до моральних страждань та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому, з урахуванням обставини справи та засад розумності і справедливості на його користь з ОСОБА_2 підлягає стягненню 2 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права відповідно до п.1,3,4 ч.1ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч. 13ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В порядку розподілу судових витрат, відповідно до розміру задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги, з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 1 791 грн 25 коп судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні каналізаційною системою шляхом розблокування витоку з каналізаційної труби, яка проходить від квартири АДРЕСА_1 до вигрібної ями.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 2 000 (дві тисячі) грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 791 (одна тисяча сімсот дев`яносто одна) грн 25 коп судових витрат.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19.10.2020.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді Л. М. Дьомич

О. Л. Карпенко