УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т.В., за участі секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області Шевченко С.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.12.2010 року, -

У С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, в обґрунтування якої зазначено, що на виконанні у Приморському відділі державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавчий лист у справі №2-2217, виданий 25.09.2008 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 29.07.2008 року. В ході проведення виконавчих дій, у скаржника виникла заборгованість по сплаті аліментів, у зв`язку з чим державним виконавцем було накладено арешт на належну йому 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_1 . На теперішній час заборгованість по сплаті повністю погашена, проте на звернення 18.03.2019 року останнього до відділу виконавчої служби щодо питання про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.12.2010 року, йому було відмовлено з посиланням на те, що боржник офіційно не працевлаштований та інше майно належне боржнику відсутнє, тому не має підстав для зняття арешту, при цьому зазначено, що боржником не може бути забезпечено виконання рішення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Вказане вважає порушенням його прав як власника майна та просить скасувати вищевказану постанову державного виконавця.

Скаржник та його представник ОСОБА_4 , який діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 20.06.2019 року, в судове засідання не з`явились, раніш подали відповідні заяви, згідно яких вимоги, зазначені в скарзі підтримали, просили їх задовольнити, скаргу розглянути у їх відсутність.

Представник Приморського ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області старший державний виконавець Чудновець К.О., яка діє на підставі довіреності, в судові засідання не з`являлась, неодноразово просила відкласти розгляд справи з різних підстав. 26.10.2020 року у судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України встановлено, що основними принципами діяльності органів Державної влади, їх посадових осіб є обов`язок діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Згідно ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. У ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява N 40450/04), Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby V. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi V. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Згідно вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями в абз.2 п.1 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5 (далі - Інструкція), виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до ч.3,4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Судом встановлено, що рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 11.09.2008 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповноілтньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи утримання з 29.07.2008 року. Рішення набрало законної сили 21.09.2008 року.

За вказаним судовим рішенням 25.09.2008 року видано виконавчий лист, Приморським ВДВС м.Маріуполя відкрито виконавче провадження ВП №27725195.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №122314665 від 27.04.2018 року, на належну ОСОБА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , на підставі постанови старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області Шевченко С.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №833582 від 06.12.2010 року, накладено арешт вищевказаної частини нерухомого майна.

Із заявами від 08.02.2019 року та 18.03.2019 року ОСОБА_1 звертався до Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо зняття зазначеного арешту.

Листами Приморського ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області від 15.02.2019 року та 29.05.2019 року, ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту через те, що боржник офіційно не працевлаштований, інше майно належне боржнику відсутнє, відтак боржником не може бути забезпечено виконання рішення в інший спосіб ніж звернення стягнення на його майно. Підставою накладення арешту виявилась наявність заборгованості ОСОБА_1 по аліментам.

Згідно довідки, виданої 12.06.2019 року ФОП ОСОБА_6 за вих.№4, ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 з 04.03.2019 року по дійсний час, за основним місцем працевлаштування згідно штатного розкладу.

Відповідно до довідки-розрахунку від 30.09.2020 року, виданої Приморським ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Харків), аліменти за виконавчим провадженням щодо виконання виконавчого листа №2-2217 від 25.09.2008 року, сплачено у повному обсязі до 04.03.2019 року. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 31.08.2020 року відсутня.

Наведені обставини дають підстави дійти висновку про те, що на теперішній час підстави щодо наявності арешту майна відпали, заборгованість по сплаті аліментам відсутня, ОСОБА_1 є офіційно працевлаштованим, отримує постійний дохід, що дозволяє застосувати інший спосіб ніж звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до вимог ст.452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.14 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6, враховуючи, що виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження у конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ані ЦПК України, ані Законом України «Про судовий збір» не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, за подання скарги судовий збір не сплачується.

Зважаючи на те, що інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, по справі не було та суду не надано відповідних доказів, суд не вбачає підстав для стягнення судових витрат з органу державної виконавчої служби.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 133, 258, 260, 261, 352, 354, 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області Шевченко С.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.12.2010 року - задовольнити.

Визнати дії Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про відмову у знятті арешту з належної ОСОБА_1 1/2 частини квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , незаконними.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області Шевченко С.О. серії АА №833582 від 06.12.2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Зняти арешт з 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 24.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Шпарага С.С. за реєстраційним №4151.

На ухвалу може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т. В. Пустовойт