Номер провадження 2/754/6212/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 2001 по 15.02.2015 року. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2015 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.12.2014 року і до повноліття дитини. Позивач вказує про те, що спільний син сторін проживає разом з ним, він повністю несе всі витрати по його утриманню. З вересня 2019 року син сторін навчається на денній формі навчання у Київському національному торговельно-економічному університеті за спеціальністю «кібербезпека» за контрактом. Плата за перший рік навчання склала 18100, 00, які позивач сплатив особисто. Крім того, син у період з вересня 2019 року по березень 2020 року відвідував курси англійської мови, за які позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 10620, 00 грн. У період з липня 2019 року по березень 2020 року відповідачка ухилялася від будь-якої допомоги на утримання сина. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь частину додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 14360, 00 грн.

28.09.2020 року до суду надійшов Відзив відповідачки на позов. Відповідно до заперечень, викладених у відзиві, відповідачка просить у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що вона завжди проживала і продовжує проживати разом із своїм повнолітнім сином. Крім того, син завжди перебував і перебуває на її утриманні, вона сплачує кошти за його лікування, навчання, відвідування гуртків та спортивних секцій, додаткове навчання з репетиторами. Позивач тривалий час вів аморальний спосіб життя, вживав алкогольні напої, влаштовував бійки, у зв`язку з чим вона неодноразово викликала поліцію. Позивач самостійно виявив бажання сплачувати за навчання сина. На підставі викладеного відповідачка просить у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідачка у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у Відзиві на позов.

Вислухавши пояснення позивача, відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 2001 року по 19.01.2015 року включно.

У період шлюбу у сторін по справі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2015 року з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 стягнуто аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.12.2014 року і до повноліття дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 виповнилося 18 років.

З вересня 2019 року ОСОБА_3 є студентом Київського торговельно-економічного університету, денна форма за контрактом, стипендію не отримує.

За перший рік навчання ОСОБА_3 в університеті позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 18100, 00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Крім того, у період з вересня 2019 року по березень 2020 року ОСОБА_3 відвідував курси англійської мови, за які позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 10620, 00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.

Як встановлено при розгляді справи, на даний час сторони по справі та їх повнолітній син зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідачки на його користь частину додаткових витрат, які він поніс на повнолітнього сина.

Відповідно до вимог ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року визначено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливимиобставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

До особливих обставин, з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

Але слід зазначити, що можливість стягнення додаткових витрат на утримання дитини передбачена діючим законодавством лише на утримання неповнолітньої дитини. При цьому глава 16 Сімейного кодексу, що регулює можливість утримання повнолітніх дітей батьками, не передбачає можливості стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини.

Також суд звертає увагу на той факт, що витрати на навчання в університеті не викликані особливими обставинами, не пов`язані з розвитком конкретних здібностей дітей (творчих, спортивних тощо), а тому не є можуть вважатися додатковими витратами.

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 180-183, 184, 185 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлений 16 жовтня 2020 року.

Суддя О.В.Лісовська