Справа № 308/1426/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Куштана Б. П., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Кухти М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лазаренко Олексій Вікторович, на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 квітня 2019 року, ухвалене суддею Данко В. Й., по справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2014 року ПАТ «Універсал Банк» пред`явив позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору.

Свої вимоги мотивував тим, що 19 липня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 06/1220К-07 з кредитною лінією 200 000 доларів США під 11, 95 % річних терміном до 18 липня 2027 року на споживчі цілі, а саме придбання об`єктів нерухомості.

Згідно п. 9.4 кредитного договору при порушенні позичальником строків сплати відсотків за кредит та строків погашення заборгованості по кредиту відсоткова ставка 11,95 % річних, вказана в п. 1.1 кредитного договору, збільшується до 25 % річних і застосовується до закінчення строку дії даного договору.

Кредит забезпечено наступними зобов`язаннями:

1)Іпотекою нерухомого майна. Згідно договору іпотеки від 19 липня 2007 року, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Резвановою І. Д., за реєстровим № 3124, в іпотеку передано:

-об`єкт незавершеного будівництва, процент готовності 95 %, загальною площею 188, 80 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30.04.2004 року;

-земельну ділянку площею 0, 0824 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва. Земельна ділянка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акту на право власності не землю серії ЗК № 015094 від 01.07.2004 року;

2)Порукою фізичної особи ОСОБА_1 . Згідно договору поруки від 19.07.2007 року, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , відповідальність поручителя і боржника перед кредитором є солідарною. Поручитель відповідає по зобов`язаннях боржника в повному обсязі, в тому числі за повернення кредиту, сплату процентів, комісії, неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов договору.

07 квітня 2010 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено додатку угоду до кредитного договору № 06/1220К-07 від 19.07.2007 року. Згідно цієї додаткової угоди сторони погодили, що позичальник зобов`язується повернути кредитору суму кредиту згідно умов договору та сплатити проценти за користування кредитом у наступному порядку:

-згідно п. 1.1 додаткової угоди з 07 квітня 2010 року та до 09 вересня 2010 року включно позичальник зобов`язався сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: базова процентна ставка - 8,22 % річних, підвищена процентна ставка - 24,66 % річних;

-згідно п. 1.2 додаткової угоди починаючи з 10 вересня 2010 року позичальник зобов`язався сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: базова процентна ставка - 11,95 % річних, підвищена процентна ставка - 38,85 % річних;

Згідно п. 2.2 додаткової угоди позичальник підтвердив правомірність нарахування кредитором процентів за користування кредитом та факт їх оплати позичальником в добровільному порядку на підставі договору в будь-яких попередніх редакціях, включаючи факти сплати за зміненими процентними ставками, а саме згідно п. 2.1 додаткової угоди в період з 15 липня 2008 року по 07 квітня 2010 року включно позичальник підтвердив правомірність нарахування кредитором процентів за користування кредитними коштами за наступними ставками: базова процентна ставка - 12,95 % річних.

Згідно п. 2.2 додаткової угоди, на дату укладення цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за сумою кредиту за кредитним договором становила 175 627, 40 грн. доларів США.

07 квітня 2010 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язався перед кредитором відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_2 , що випливають з кредитного договору № 06/1220К-07 від 19.07.2007 року та додаткової угоди від 07.04.2010 року, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Позичальник не виконав зобов`язання по кредитному договору, на протязі тривалого часу не сплачував суми заборгованості перед кредитором, в результаті чого виникла заборгованість за користування кредитними коштами.

24 липня 2013 року позичальнику та поручителю було направлено письмову вимогу щодо добровільного погашення кредитної та простроченої заборгованості за кредитом.

В результаті систематичного порушення умов кредитного договору, станом на 07.11.2013 року загальна сума заборгованості становить 1 306 419, 96 грн. З них:

-67 166, 78 грн. прострочена заборгованість по сумі кредиту;

-1 114 972, 66 грн. заборгованість по сумі кредиту;

-113 625, 37 грн. відсотки;

-10 655, 15 грн. пеня.

У зв`язку з цим банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 06/1220К-07 від 19.07.2007 року в розмірі 1 306 419, 96 грн. (а.с.1-3).

В суді першої інстанції позивач неодноразово збільшував суму заборгованості по кредиту, остаточно просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 191 407, 62 доларів США (а.с.53, 61, 66, 68). З них:

-21 008, 00 доларів США прострочена заборгованість по сумі кредиту;

-126 888, 84 доларів США заборгованість по сумі кредиту;

-35 395, 30 доларів США відсотки;

-8115, 48 доларів США пеня.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 квітня 2019 року уточнену позовну заяву задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 06/1220К-07 від 19.07.2007 року в розмірі 175 734, 22 доларів США, з яких 126 888, 84 доларів США заборгованість по сумі кредиту, 21 008 доларів США прострочена заборгованість по сумі кредиту, 19 721, 90 доларів США заборгованість по сплаті відсотків, 8115, 48 доларів США нарахована пеня. В решті вимог - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати (а.с.169-175).

На це рішення відповідач ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лазаренко О. В., подав апеляційну скаргу. Зазначають, що судом першої інстанції було позбавлено апелянта ОСОБА_1 можливості бути присутнім в судовому засіданні та захищати свої права та законні інтереси. Вирішення справи на підставі матеріалів і доказів, наданих лише банком, призвело до неповного з`ясування обставин справи та прийняття рішення, яке не відповідає вимогам закону. В рішенні суду вказано, що загальна сума заборгованості відповідачки ОСОБА_2 перед банком становить 126 888, 84 доларів США, однак не вказано на яку саме дату виникла ця заборгованість та чим вона підтверджена. При прийнятті рішення місцевим судом не враховано, що гривневим еквівалентом валюти позики має бути визначена сума за офіційним курсом Національного Банку України. Рішення суду першої інстанції грубо порушує права та інтереси апелянта ОСОБА_1 як поручителя, оскільки у договорі поруки не встановлено строку її дії, а тому вона є припиненою, адже кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя. За цих обставин апелянт просить рішення суду першої інстанції в частині вимог до поручителя скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Інший відповідач ОСОБА_2 , який є позичальником за кредитним договором, рішення суду не оскаржив.

У судове засідання в апеляційній інстанції сторони не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце його проведення належним чином. Справа призначалася до розгляду неодноразово, однак жодного разу сторони у судове засідання не з`являлися. Представник ОСОБА_1 - адвокат Лазаренко О. В. втретє подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 та поширенням коронавірусної інфекції в Україні, проте доказів хвороби жодного разу не надав.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що 19 липня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 06/1220К-07 з кредитною лінією 200 000 доларів США під 11, 95 % річних терміном до 18 липня 2027 року на споживчі цілі, а саме придбання об`єктів нерухомості.

Згідно п. 9.4 кредитного договору при порушенні позичальником строків сплати відсотків за кредит та строків погашення заборгованості по кредиту відсоткова ставка 11,95 % річних, вказана в п. 1.1 кредитного договору, збільшується до 25 % річних і застосовується до закінчення строку дії даного договору.

Кредит забезпечено наступними зобов`язаннями:

1)Іпотекою нерухомого майна. Згідно договору іпотеки від 19 липня 2007 року, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Резвановою І. Д., за реєстровим № 3124, в іпотеку передано:

-об`єкт незавершеного будівництва, процент готовності 95 %, загальною площею 188, 80 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30.04.2004 року;

-земельну ділянку площею 0, 0824 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва. Земельна ділянка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акту на право власності не землю серії ЗК № 015094 від 01.07.2004 року;

2)Порукою фізичної особи ОСОБА_1 . Згідно договору поруки від 19.07.2007 року, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , відповідальність поручителя і боржника перед кредитором є солідарною. Поручитель відповідає по зобов`язаннях боржника в повному обсязі, в тому числі за повернення кредиту, сплату процентів, комісії, неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов договору.

07 квітня 2010 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено додатку угоду до кредитного договору № 06/1220К-07 від 19.07.2007 року. Згідно цієї додаткової угоди сторони погодили, що позичальник зобов`язується повернути кредитору суму кредиту згідно умов договору та сплатити проценти за користування кредитом у наступному порядку:

-згідно п. 1.1 додаткової угоди з 07 квітня 2010 року та до 09 вересня 2010 року включно позичальник зобов`язався сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: базова процентна ставка - 8,22 % річних, підвищена процентна ставка - 24,66 % річних;

-згідно п. 1.2 додаткової угоди починаючи з 10 вересня 2010 року позичальник зобов`язався сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: базова процентна ставка - 11,95 % річних, підвищена процентна ставка - 38,85 % річних;

Згідно п. 2.2 додаткової угоди позичальник підтвердив правомірність нарахування кредитором процентів за користування кредитом та факт їх оплати позичальником в добровільному порядку на підставі договору в будь-яких попередніх редакціях, включаючи факти сплати за зміненими процентними ставками, а саме згідно п. 2.1 додаткової угоди в період з 15 липня 2008 року по 07 квітня 2010 року включно позичальник підтвердив правомірність нарахування кредитором процентів за користування кредитними коштами за наступними ставками: базова процентна ставка - 12,95 % річних.

Згідно п. 2.2 додаткової угоди, на дату укладення цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за сумою кредиту за кредитним договором становила 175 627, 40 грн. доларів США.

07 квітня 2010 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язався перед кредитором відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_2 , що випливають з кредитного договору № 06/1220К-07 від 19.07.2007 року та додаткової угоди від 07.04.2010 року, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Позичальник не виконав свої зобов`язання по кредитному договору, на протязі тривалого часу не сплачував суми заборгованості перед кредитором, в результаті чого виникла заборгованість за користування кредитними коштами.

24 липня 2013 року позичальнику та поручителю було направлено письмову вимогу щодо добровільного погашення кредитної та простроченої заборгованості за кредитом (а.с.26-28). Крім того, було роз`яснено, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається таким, що настав достроково на 61 день з моменту отримання цієї вимоги та банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку.

Проте ця вимога з боку відповідачів залишилася без задоволення, що дало право банку стягнути всю суму боргу в примусовому порядку.

При цьому колегія суддів констатує, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12) та в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року (справа № 310/11534/13).

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що вимога про стягнення процентів підлягає задоволенню тільки щодо заборгованості станом на день пред`явлення позову, що мало місце 05 лютого 2014 року. Згідно наявного у справі розрахунку (а.с.70-72) заборгованість позичальника перед банком по відсотках станом на лютий 2014 року складає 19 721, 90 доларів США.

Таким чином, загальна заборгованість позичальника перед банком складає 175 734,22 доларів США. З них:

-21 008, 00 доларів США прострочена заборгованість по сумі кредиту;

-126 888, 84 доларів США заборгованість по сумі кредиту;

-19 721, 90 доларів США відсотки;

-8115, 48 доларів США пеня.

Доводи скаржника про те, що не вказано розрахунок заборгованості та на яку саме дату виникла ця заборгованість і чим вона підтверджується, є необґрунтованими, спростовуються наявними у справі доказами, в тому числі розрахунком заборгованості із зазначенням періодів часу її виникнення (а.с.70-72).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

У зв`язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

В даному випадку у договорі поруки строк дії договору не зазначено, а вказано тільки, що він припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором (а.с.15, 21-23). Кредит надано до 18 липня 2027 року, однак у зв`язку з несплатою чергових платежів та відсотків за користування кредитом, банк скористався правом дострокового стягнення заборгованості в повному обсязі, надіславши спочатку (24 липня 2013 року) позичальнику та поручителю письмову вимогу щодо добровільного погашення кредитної та простроченої заборгованості за кредитом, а потім пред`явивши позов (05 лютого 2014 року) про стягнення заборгованості в судовому порядку. Отже, в даному випадку строк виконання основного зобов`язання не сплив. Що стосується чергових платежів, то перший з них було несплачено 10 грудня 2012 року, про що свідчить наданий банком розрахунок (а.с.71-72). Враховуючи те, що банк звернувся з позовом 05 липня 2014 року, то і у випадку з черговими платежами встановлений законом строк дії поруки не закінчився. Таким чином, доводи скаржника про те, що дія договору поруки є припиненою, є необґрунтованими.

За цих обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лазаренко Олексій Вікторович, - залишити без задоволення

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді