Номер провадження: 22-ц/813/7773/20
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А..,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська кабельна компанія» на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 10 липня 2020 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська кабельна компанія» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

16 серпня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Українська кабельна компанія» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог товариство з додатковою відповідальністю (далі ТДВ) «Експрес Страхування», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) у загальному розмірі 64830,29 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 06.03.2019 року відповідач, керуючи автомобілем не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем який належить позивачу. В результаті ДТП пошкоджено автомобіль позивача.

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ТДВ «Експрес Стахування», яке 04.06.2019 року здійснило виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 22597,33 грн.

Згідно звіту №1605/19 від 16.05.2019 року, виготовленого на замовлення позивача, вартість матеріального збитку становить 84727,62 грн.

Отже, позивачу завдано шкоду значно більшу ніж розмір страхового відшкодування.

Позовні вимоги ґрунтуються на положеннях ст.ст. 22, 1166, 1192, 1194 ЦК України.

В свою чергу, 29.01.2020 року відповідач надав відзив (а.с.79), в якому проти позову заперечував з підстав того, що позивачем невірно визначено відповідача. Позивач вказує, що не згоден з отриманою сумою страхового відшкодування, а тому незрозуміло чому позов пред`явлено саме до ОСОБА_1 , а не до страхувальника, який частково здійснив виплату відшкодування.

Відповідно до постанови ВС від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлюваного ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Також, відповідач не отримував жодної письмової пропозиції про відшкодування шкоди.

Заперечення проти позову ґрунтуються на положеннях ст.ст. 6, 9, 22, 30 Закону № 1961-IV.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 10 липня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Українська кабельна компанія» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ТДВ «Експрес Стахування» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В апеляційній скарзі ТДВ «Експрес Страхування» ставить питання про зміну рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 10 липня 2020 року, в частині мотивів відмови в задоволенні позову, зазначивши про правомірність здійснених ТДВ «Експрес Страхування» розрахунку та виплати, в порядку передбаченому ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV.

В свою чергу, ТОВ «Українська кабельна компанія» також подало апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 10 липня 2020 року та постановлення нового, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, а також через знаходження у щорічній відпустці членів колегії суддів (а.с.208, 209), розгляд справи здійснюється 22.10.2020 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 22.10.2020 року.

При цьому колегією суддів враховано, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином, у тому числі відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Купріянова А.О., як то передбачено ч.5 ст. 130 ЦПК України (а.с.203-207).

Однак, відзиву на апеляційні скарги ні від відповідача ОСОБА_1 , ні від його представника адвоката Купріянова А.О., в строки, передбачені в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що заподіювач шкоди ОСОБА_1 не є належним відповідачем за вказаним позовом, у зв`язку з тим, що його відповідальність було застраховано у третьої особи згідно договору обов`язкового страхування.

При цьому, суд обґрунтовано керувався правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2019 року по вулиці Миколаївська дорога 197, в м.Одесі, відбулась ДТП за участю автомобілів БМВ Х3, д.зн. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та Ніссан Ноте, д.зн. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , власником автомобіля є ТОВ «Українська кабельна компанія» (а.с.146). ДТП сталася через порушення ОСОБА_1 п.12.1, п.13.1 ПДР.

08.04.2019 року постановою Суворовського районного суду м.Одеси відповідача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності(а.с.7-8).

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальністьОСОБА_1 , пов`язана із керуванням транспортним засобом БМВ Х3, д.зн. НОМЕР_1 ., була застрахована в ТДВ «Експрес Стахування», згідно полісу № АМ/6783321 від 05.12.2018 року, лімітом страхового відшкодування майнової шкоди, складає 100 000 грн., франшиза складає 00 грн. (а.с. 157).

12.03.2019 року представником власника автомобіля Ніссан Ноте, д.зн. НОМЕР_2 , подано заяву про огляд пошкодженого автомобіля за місцем зберігання, який проведено 22.03.2019 року у присутності представника позивача. В протоколі огляду зафіксовано вичерпний перелік пошкоджень пов`язаних з ДТП і він підписаний представником позивача без зауважень (а.с.141).

Крім того, 13.03.2019 року представником власника автомобіля Ніссан Ноте, д.зн. НОМЕР_2 , подано заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.129).

На замовлення ТДВ «Експрес Стахування» було складено два звіти.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, складеного ТОВ «Хавк Холдинг» №30306190 від 27.03.2019 року, ринкова вартість автомобіля Ніссан Ноте, д.зн. НОМЕР_2 , 2010 р.в., складає 135257,33 грн., розрахункова вартість відновлюваного ремонту становить 147362,60 грн., і загалом, вартість матеріального збитку складає 135257,33 грн. (а.с.131-135).

Відповідно до звіту про оцінку ТЗ, складеного ТОВ «Укравтолізинг» №966 від 27.05.2019 року, ринкова вартість автомобіля Ніссан Ноте, д.зн. НОМЕР_2 , 2010 р.в., у пошкодженому стані (після ДТП) складає 112660 грн.(а.с.142-145).

На замовлення ТОВ «Українська кабельна компанія», ФОП « ОСОБА_3 » також було складено Звіт № 1605/19 від 16.05.2019 року з оцінки вартості матеріальних збитків нанесених власнику автомобіля Ніссан Ноте, д.зн. НОМЕР_2 , 2010 р.в., відповідно до висновку якого вартість відновлюваного ремонту становить 158451,45 грн., вартість матеріального збитку становить 84727,62 грн., ринкова вартість КТЗ на дату пошкодження становить 167688 грн. (а.с.9-21).

04.06.2019 року, СК ТДВ «Експрес Страхування» здійснило на користь позивача виплату лише частини страхового відшкодування у сумі 22597, 33 грн.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В ч. 1 ст. 1194 ЦК України вказано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так, згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

При цьому суд першої інстанції правомірно виходив із того, що у відповідності до постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року при дослідженні питання щодо правомірності покладання обов`язку відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, в рамках справи № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, Велика Палата відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15.

Так, Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, оскільки ліміт відповідальності СК ТДВ «Експрес Страхування» страхового відшкодування майнової шкоди складає 100 000 грн. і цієї суми достатньо для покриття фактично завданої майнової шкоди, то винна особа ОСОБА_1 не повинен сплачувати різницю між оціненою та фактично нанесеною шкодою в розмірі 64830,29 грн. з яких 2700 витрати на експерта.

Тобто, вказану різницю винна особа зобов`язана відшкодувати лише у тому випадку, якщо сума матеріальної шкоди перевищує ліміт відповідальності, яка встановлена договором страхування.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив усі обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові через заявлення позовних вимог до неналежного відповідача.

У зв`язку з викладеним, доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційних скарг не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційних скарг його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги ТДВ «Експрес Страхування» та ТОВ «Українська кабельна компанія» слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 137, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська кабельна компанія» залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 10 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева