Справа № 333/788/20
Провадження № 2/333/2310/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю

секретаря судового засідання Єрохіної А.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду

м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована АДРЕСА_1 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

21.02.2020 року до суду із позовом до ОСОБА_3 , неповнолітньої ОСОБА_4 , 2006 року народження про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням звернувся ОСОБА_1

05.05.2020 року судом було ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Ухвалою суду від 06.08.2020 року за заявою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 заочне рішення скасовано, вирішено розглядати справу у загальному провадженні.

Позов ОСОБА_1 обґрунтований таким. Він є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 13.02.2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ракитянською Т.Г. У квартирі зареєстровані: його рідна сестра ОСОБА_3 та неповнолітня донька останньої ОСОБА_4 , 2006 року народження. У 2017 році ОСОБА_3 разом із своєю донькою ОСОБА_4 переїхали на постійне місце проживання до м. Києва за невідомою позивачу адресою. Відповідачі не беруть участі в утриманні квартири, не сплачують за комунальні послуги, але зніматися добровільно з реєстрації не бажають, так як їх місцезнаходження невідоме ОСОБА_1 , тому що стосунки вони не підтримують. Через наявність вказаних реєстрацій ОСОБА_1 не може вільно розпоряджатися своєю власністю, а сплата комунальних платежів в повному обсязі ставить його у тяжке матеріальне становище. Просить визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3 .

21.08.2020 року до суду надійшов відзив на позов. Заперечення проти позову ОСОБА_3 обґрунтувала наступним. Дійсно вона та її неповнолітня донька зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . У разі примусового зняття з реєстрації, зокрема, неповнолітньої ОСОБА_4 , для подальшої реєстрації її місця проживання необхідна обов`язкова присутність або нотаріальна згода батька дитини, а саме: ОСОБА_6 , що є неможливим. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано за рішенням суду ще у 2012 році. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 скоїв відносно ОСОБА_3 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 125 КК України. ОСОБА_6 було засуджено до 2 років 2 місяців позбавлення волі та до 240 годин громадських робіт. Враховуючи, неприязні стосунки та зазначені обставини, ОСОБА_3 не може зареєструвати неповнолітню ОСОБА_4 в іншому місці, адже ОСОБА_6 несе реальну загрозу для її родини.

1.9.2020року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 01.09.2020 року за клопотанням представника позивача було витребувано із Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг ЗМР інформацію щодо обставин та наявності усіх передбачених законодавством згод та умов при знятті неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з реєстраційного обліку у 2017 році за адресою: АДРЕСА_4 та постановці її на реєстраційний облік у 2017 році за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити його позовні вимоги, так як реєстрація відповідачів в квартирі перешкоджає в розпорядженні житлом, а сплата комунальних послуг у повному обсязі ставить його у тяжке матеріальне становище. Додатково пояснив, що його рідна сестра та племінниця за даною адресою не мешкали жодного дня. У 2017 році переїхали на постійне місце проживання до м. Києва. Відповідачі були зареєстровані ще за життя батька - ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зі слів батька знає, що ОСОБА_3 одружилась і повертатись не має наміру, але добровільно зніматися з реєстраційного обліку сестра не бажає.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, вважав, що є усі підстави для його задоволення, відповідачі взагалі не мешкали у спірній квартирі, їх особисті речі відсутні. Крім того, відомо, що ОСОБА_3 придбала нерухомість у м. Київ, а отже, у даній квартирі можуть бути зареєстровані як вона, так і неповнолітня ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 до суду не з`явились, надали до суду заяву, в якій просять розглянути справу за їх відсутності, ОСОБА_3 позов визнає, не заперечує проти визнання її та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила ухвалити рішення не порушуючи права неповнолітньої дитини.

Свідок ОСОБА_8 в суді повідомив, що у будинку мешкає більше 50 років, тому знає усіх сусідів. У квартирі АДРЕСА_5 мешкав ОСОБА_7 . Коли останній хворів, він носив іноді йому їжу. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , до цього мешкав один, речей відповідачів в квартирі не було. При спілкуванні ОСОБА_7 розповідав, що ОСОБА_9 та її донька ОСОБА_4 переїхали до м. Києва. Востаннє бачив ОСОБА_9 у 2017 році.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , тобто мешкає поряд зі спірною квартирою. Знав дуже добре ОСОБА_11 - батька позивача, так як заселився до будинку ще в 1970 році. У квартирі ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкав лише ОСОБА_12 , інколи бачив ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , але вони тільки приходили у гості. Речей останніх у квартирі не було. Останнім часом за ОСОБА_13 піклувався позивач, який його і поховав. Після смерті ОСОБА_7 ( з серпня 2019 року) у квартирі ніхто взагалі не мешкає. При житті ОСОБА_7 казав, що його донька з онукою переїхали до м. Києва.

Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 13.02.2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ракитянською Т.Г.(5). Даний факт підтверджений Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 200149265 від 13.02.2020 року (а.с. 6).

Факт не проживання відповідачів у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 підтверджено актом про не проживання від 18.02.2020 року (а.с. 7).

Також факт не проживання відповідачів підтверджено свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_8 допитаними в судовому засіданні.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 , 1980 року народження та неповнолітня ОСОБА_4 , 2006 року народження не проживають за адресою: АДРЕСА_2 без поважних причин з 2017 року. Зареєстровані останні були ще за життя ОСОБА_7 .

На запит суду Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради 06.10.2020 року повідомив, що ОСОБА_4 , 2006 року народження було зареєстровано 01.06.2017 року за адресою: АДРЕСА_2 , за адресою реєстрації її матері, з одночасним зняттям з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 за заявами її матері. Разом із заявами були подані усі документи, передбачені Правилами, а також ухвала Шевченківського районного суду

м. Запоріжжя від 12.04.2013 року у справі № 0827/9536/12, якою суд ухвалив визначити місце проживання ОСОБА_4 , 2006 року народження разом із матір`ю ОСОБА_15 .

Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 214054852 від 25.06.2020 року підтверджено, що ОСОБА_3 набула у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 21.07.2017 року (а.с. 83-85).

Отже, вказана інформація підтверджує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають особисте житло.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членівїх сімей та інших осіб.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Суд вважає, що позивач, як власник квартири має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином, на думку суду факт реєстрації відповідачів за адресою квартири позивача, який є його власністю, перешкоджає останньому в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в його здійсненні. Крім того, реєстрація відповідачів вимагає від ОСОБА_1 додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі.

Отже, на думку суду, порушені права власника та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. У зв`язку з наведеним суд вважає, що право позивача порушено та підлягає судовому захисту, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4,12,13,76,81,141,280,289 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована АДРЕСА_1 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13.10.2020 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод