Справа № 595/2177/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2020

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Присташ П.Р.,

з участю позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача Лось А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бучачагрохлібпром» про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з червня 2013 року по липень 2018 року в сумі ненарахованої оплати за відпрацьований понаднормовий час, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум за відпрацьований понаднормовий час, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, індексації зарплати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум індексації зарплати,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Бучацького районного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бучачагрохлібпром» про стягнення невиплаченої заробітної плати за період червень 2013 року липень 2018 року, і згідно збільшення позовних вимог просить стягнути 507563,12 грн., з яких донарахована заробітна плата 56527,31 грн., сума втрат доходу із-за невиплати заробітної плати за перероблений зверх урочний час 24760,40 грн., сума індексації заробітної плати у зв`язку з інфляцією 1801,70 грн., індексація за несвоєчасно виплачену суму індексації 1315,31 грн., сума санкції за затримку виплати доходу 423158,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка ОСОБА_1 працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бучачагрохлібпром» підсобним працівником на току ТОВ «Бучачагрохлібпром» з червня 2013 року по липень 2018 року з переривом роботи із 15.09.2014 року по 15.03.2015 рік. На протязі всього цього періоду вона регулярно відпрацьовувала людино - години зверх встановленої законодавством норми часу, що суперечить нормам статті 62 Кодексу законів про працю України, якими передбачено, що «Надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік. Власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника». Законодавством (ст.106 - 107 Кодексу) передбачено, що оплату праці за відпрацьований надурочний час та час роботи у св`яткові та неробочі дні оплачується в подвійному розмірі. Товариством ці норми були порушені і оплата праці за цей час нараховувалась в ординарному розмірі. В результаті цього її не доплачено значні суми належної по Закону зарплати та знижено суми нарахованих відпускних та розрахункових. Крім цього не було проведено індексації отриманих нею доходів за час роботи у товаристві. Посилаючись на положення ст.ст.47, 83, 116, 117 КЗпП України, позивачка просить суд позов задовольнити та захистити її порушені трудові права.

Ухвалу про відкриття провадження у справі від 06.05.2020 року сторонам надіслано по місцю реєстрації. Відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, суду пояснив, що ОСОБА_1 працювала в ТзОВ Бучачагрохлібпром», згідно трудового розпорядку підприємства, надурочну роботу не виконувала, доказів на підтвердження даних обставин нею не надано. Документи про нарахування заробітної плати позивачки надати не має можливості, у зв`язку з тим, що архівні документи товариства згоріли внаслідок пожежі в складському приміщенні, де зберігалися документи.

Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступних висновків.

Як встановлено в судовому засіданні, з 11.06.2013 року ОСОБА_1 прийнята на роботу підсобним робітником току в ТзОВ Бучачагрохлібпром» та 05.09. 2014 року звільнена з роботи по ст.36 п.1 КЗпПУкраїни; 16.03.2015 року позивачка прийнята на займану вище посаду та 10.08.2018 року звільнена з роботи за угодою сторін (ст.36 п.1 КЗпП України), що підтверджується копією трудової книжки.

Предметом спору є вимога про оплату праці у надурочний час.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до положення ст.5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод: колективних договорів; трудових договорів.

Відповідно до ст.61 КЗпП України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин.

Згідно ст. 32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно із законодавством про трудові спори.

Статтею 233 КЗпП України для працівників встановлено загальний тримісячний строк на звернення з заявою про вирішення трудового спору з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до частини другої зазначеної статті у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В абзаці 5 пункту 2.3. постанови від 22.01.2014 року у справі № 6-159цс13 Конституційний Суд України зазначив, що при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати положення частини другої статті 233 Кодексу підлягає застосуванню у випадках пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень не пов`язане з фактом нарахування чи ненарахування роботодавцем спірних виплат.

Тобто, право працівника на звернення до суду без обмеження будь-яким строком поширюється не лише на нараховану, але не виплачену заробітну плату, а й на заробітну плату, виплату та нарахування якої роботодавцем чи уповноваженим ним органом не було проведено або проведено її нарахування з порушенням норм діючого законодавства в сфері оплати праці

Виниклі правові відносини є трудовими та регулюються нормами ст.ст.24,50,94,106 КЗпП (далі кодекс), відповідно до яких трудовий договір між працівником та адміністрацією укладається в письмовій формі. Відповідно до вимог ст.50 кодексу тривалість робочого часу становить 40 годин на тиждень. Згідно з вимогами ст.ст.65,106 кодексу залучення працівника до роботи у понадурочний час, як виняток, допускається за погодженням з профспілковою організацією але не більше ніж чотири години протягом двох днів підряд та 120 годин на рік. При цьому оплата праці повинна здійснюватися у подвійному розмірі та не допускається компенсацією відгулу, та працівники повинні були бути повідомлені по такі умови праці не пізніше ніж за добу до її початку.

З показів представників позивачки вбачається, що позивачка працюючи підсобним робітником товариства на протязі червня 2013 - липня 2018 року систематично виконувала свої обов`язки понадурочно, тому що щотижнева норма її робочого часу перевищувала встановлену законодавством годинну норму, товариством оплата праці нараховувалась в ординарному розмірі, в результаті чого їй не доплачені до зарплати значні суми належні по Закону, занижено суми нарахованих відпускних та розрахункових, а також не було проведено індексації отриманих нею доходів за час роботи у товаристві.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до статті 62 КЗпП України надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня.

Згідно з ч.2 ст.65 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника.

Згідно ст. 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в над урочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в над урочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані над урочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як над урочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація над урочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Відповідно до ст. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.Оплати у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Як передбачено ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

При цьому, Наказом Державного комітету статистики України від 25.12.2009 року за №489 затверджені типові форми первинної облікової документації зі статистики праці, а саме: табель обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжна відомість працівника та розрахунково-платіжна відомість (зведена).

Враховуючи наведене, індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5 Пенсійного фонду України, які позивачкою додані до позовної заяви на підтвердження заявлених позовних вимог, не є належними та допустимими доказами, які б підтверджували факт її роботи поза нормами робочого часу, встановленими КЗпП України.

Відповідно до вказаних вимог позивач був зобов`язаний надати суду докази на підтвердження виконання ним роботи в над урочний та нічний час, у святкові і неробочі дні, а також вказати за який саме час не було оплачено роботу, представити докази підстав виплати компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум за відпрацьований понаднормовий час, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, індексації зарплати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум індексації зарплати.

Як вбачається з позовної заяви, позивачка заявляючи вимоги про стягнення заборгованості з оплати праці в над урочний та нічний час, у святкові і неробочі дні, обмежилася лише зазначенням загального періоду стягнення - з 2013 року по 2018 рік, разом з тим позивач не зазначила конкретно, в які саме дні та період часу вона працювала в над урочний та нічний час, у святкові і неробочі дні, яку роботу вона виконувала та за який саме час їй не була нарахована заробітна плата або була нарахована в меншому розмірі та доказів наявності підстав для нарахування інших виплат.

ОСОБА_1 на підтвердження здійснення роботи в над урочний та нічний час, у святкові і неробочі дні надала суду складений нею розрахунок заборгованості.

Разом з тим, наведений позивачем розрахунок не є належним доказом саме її роботи в над урочний та нічний час, у святкові і неробочі дні.

На виконання Постанови Верховного суду від 08.04.2020 року, Бучацьким районним судом витребовувались у відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бучачагрохлібпром`належним чином завірені копії бухгалтерської документації щодо нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за весь період роботи в ТзОВ «Бучачагрохлібпром».

Із повідомлення ТзОВ «Бучачагрохлібпром» від 16.07.2020 року вбачається, що товариство не має можливості надати документи про нарахування заробітної плати позивача у зв`язку з тим, що 12.05.2019 року архівні документи згоріли внаслідок пожежі в складському приміщенні де зберігалися документи. На підтвердження даної обставини, відповідачем надано суду постанову про закриття кримінального провадження від 24.06.2019 року.

Твердження представника позивачки, що надані відповідачем матеріали, стосовно архіву який згорів, є фіктивними, суд оцінює критично, оскільки на підтвердження таких обставин представником позивача не надано суду жодного доказу, а лише формально посилається на даний факт.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, зважаючи на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт її роботи поза нормами робочого часу , матеріали справи не містять доказів виконання надурочних робіт, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У порядку статті 141 ЦПК судові витрати у справі необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12,13,76-81,89,141,258,263-265,268,274,279,352,354 ЦПК України, ст.ст.50,61,62,65,94,106,107,233 КЗпП України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бучачагрохлібпром» про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з червня 2013 року по липень 2018 року в сумі ненарахованої оплати за відпрацьований понаднормовий час, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум за відпрацьований понаднормовий час, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, індексації зарплати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум індексації зарплати- відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду безпосередньо, або через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Р. О. Содомора