Справа № 359/8312/20
Провадження № 2 /359/2904/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєва Л.В., розглянувши заяви захисника Мішустін Микити Костянтиновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ :

21 та 23 жовтня 2020 року захисник Мішустін М.К., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявами про забезпечення позову, якими просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння та земельну ділянку з кадастровим номером :10:008::0015 розташованих за адресою : АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті та заборонити вчиняти будь-які дії стосовно вказаного майна, у тому числі ремонтних робіт і спроб фізичного проникнення до будинку.

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником даного майна, однак на підставі незаконних дій зі сторони Товариствта з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» дане майно відчужено та зареєстровано право власності за ОСОБА_2 . У зв`язку з наведеним заявник подав до суду позов, яким просить : визнати недійсними електронні торги, визнати недійсним акт приватного виконавця, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності, витребувати з чужого незаконного володіння домоволодіння разом з земельною ділянкою.

Крім того, на момент звернення ОСОБА_1 до суду з даними заявами, новий власник ОСОБА_2 почав вимагати звільнити дане довомолодіння, оскільки бажає розпочати в ньому ремонтні роботи. Наведене, на думку заявника, призведе до порушення його майнових прав та руйнації наявного в будинку майна.

Вказані дії відповідача заявник вважає такими, щозначно утруднять або взагалі зроблять неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідачем буде зруйновано або перетворено майно ОСОБА_1 і привести його до попереднього стану буде неможливо.

Крім того, заявник зазначає, що в даній ситуації відсутні обов`язкові підстави для застосовування зустрічного забезпечення, а тому просить його не застосовувати.

Дані заяви про забезпечення позову передані згідно журналу реєстрації вхідної кореспон-денції суду на розгляд судді Яковлєвій Л.В. 22 та 26 жовтня 2020 року.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши подані захисником Мішустіним М.К., який діє в інтересах ОСОБА_1 ,заяви про забезпечення позову, мотиви і обґрунтування наведені в них, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно п.п. 2, 6 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом забороною вчиняти певні дії та зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (ч.ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно роз`яснень Пленум Верховного Суду України п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Заяви про забезпечення позову обґрунтовано тим, що позивач не вважає перехід права власності відповідача законним, разом з тим, ОСОБА_2 , як новий власник намагається вчинити дії по виселенню ОСОБА_1 та бажає, незважаючи на спір щодо майна і майнових прав на домоволодіння, розпочати в ньому ремонтні роботи. Такими діями буде перетворено наявне майне, у зв`язку з чим, у разі задоволення позову, повернути будинок до попереднього стану буде неможливо.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За змістом правового висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою, а доводи, викладені в ній свідчити про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

З викладених у заяві про забезпечення позову обставин вбачається, що між сторонами існує спір щодо нерухового майна і законності набуття права власності на нього.

Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача. Невжиття заходу забезпечення позову може призвести до того, що сам будинок буде перетворено, а майно позивача, наявне в ньому, знищено.

При цьому, накладення арешту на спірне майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Враховуючи предмет даного позову, наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, їх обґрунтованість, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову (накладення арешту на нерухоме майно) та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд вважає за можливе накласти арешт на домоволодіння та земельну ділянку з кадастровим номером :10:008::0015, розташованих за адресою : АДРЕСА_1 .

Разом з тим, у задоволенні заяви про забезпечення позову (додаткової) від 23 жовтня 2020 року, якою заявник просить заборонити вчиняти будь-які дії стосовно вказаного майна, у тому числі ремонтних робіт і спроб фізичного проникнення до будинку, слід відмовити, оскільки застосований арешт на майно вже зумовлює обмеження обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідачау вчиненні певних дій щодо спірного домоволодіння.

Відповідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Однак, в порушення наведених норм заявником не надано суду жодних доказів на підтвердження вчинення зі сторони відповідача ОСОБА_2 дій щодо примусового виселення з домоволодіння ОСОБА_1 чи початку ремонтних робіт в ньому.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Відповідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами є вирішення питання про право власності саме на те нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву захисника Мішустін Микити Костянтиновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,про забезпечення позову (щодо накладення арешту) - задовольнити.

В якості забезпечення позову накласти арешт на житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером :10:008::0015, розташованих за адресою : АДРЕСА_1 .

У задоволенні вимог за заявою про забезпечення позову (додаткової) відмовити.

Позивач : ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , код платника податків НОМЕР_2 .

Копію даної ухвали направити заявнику для пред`явлення до виконання та сторонам для відома.

Відповідно норм Закону України «Про виконавче провадження» ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого документа.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області, проте її оскарження не зупиняє її виконання.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки:http://.

Суддя Л.В.Яковлєва