Провадження № 2/761/1060/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю слідчого,

ВСТАНОВИВ:

18.03.2019 року ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,звернувся до суду з позовом до ГУ НП в Київській області, ДКСУ, про відшкодування шкоди, завданою бездіяльністю слідчих, згідно з яким просить суд: стягнути з Держави України на його користь моральну шкоду завдану бездіяльністю слідчих Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області в розмірі 83 460, 00 грн. шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 24.03.2015 року позивачем була подана заява про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст. 382 КК України. При цьому, йому не надходило повідомлення про внесення відомостей до ЄРДР, що були викладені в заяві від 24.03.2015 року, тому він 05.03.2018 року звернувся до слідчих Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області з клопотанням щодо надання витягу з кримінального провадження по вказаній заяві. 23.03.2018 року посадова особа Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області надала відповідь на його клопотання в якій зазначила, що відомості про кримінальне правопорушення за його заявою від 24.03.2015 року не були внесені до ЄДРДР. Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано протиправною бездіяльність слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області щодо не внесення відомостей стосовно злочину викладеного в заяві від 24.03.2015 року, а також зобов`язано внести відповідні відомості до ЄДРДР за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 15.06.2018 року слідчим Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області було внесено відомості до ЄДРДР на підставі ухвали суду від 15.06.2018 року. В свою чергу, 28.12.2018 року ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області зобов`язано слідчого у провадження якого перебуває кримінальне провадження № 0001151 від 15.06.2018 року, розглянути заяву потерпілого ОСОБА_1 про вручення йому пам`ятки про права та обов`язки потерпілого. Однак, у вказаному провадженні слідчіне виконують ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області. Крім того, в даному позові ОСОБА_1 діє в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 , який зазначає, що внаслідок протиправних дій слідчих відділу поліції ГУ НП в Київській області у кримінальному провадженні № 0000675 від 27.03.2015 року, його синові було завдано моральну шкоду, що виразилась в тривалому не виконанні рішення Макарівського районного суду Київської області від 06.11.2014 року по справі № 370/957/14-ц про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Таким чином, позивач стверджує, що йому та його сину була завдана моральна шкода, яка полягає в глибоких та довготривалих моральних стражданнях, пов`язаних з незахищеністю від свавілля, незаконного не внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення зазначене у його заяві від 24.03.2015 року, неможливості тривалий період життя вільно спілкуватися з своїм сином через явно створені штучні перешкоди та тривалою бездіяльності посадових осіб Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області, а тому він звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, розмір якої оцінює в 83 460,00 грн.

Ухвалою від 20.03.2019 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

03.05.2019 року до суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому останній виклав свої заперечення проти позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою від 30.09.2019 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник відповідача ГУНП в Київській області в судовому засіданні 23.01.2020 року заявив клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що набрали законної сили рішення суду, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме: рішення Макарівського районного суду Київської області від 12.04.2019 р. у цивільній справі № 370/291/19 за позовом ОСОБА_1 до ДКСУ, Ірпінського ВП ГУНП в Київській області про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю слідчого; рішення Макарівського районного суду Київської області від 11.07.2019 р. у цивільній справі № 370/426/19 за позовом ОСОБА_1 до ДКСУ, Ірпінського ВП ГУНП в Київській області про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю слідчого; рішення Макарівського районного суду Київської області від 07.10.2019 р. у цивільній справі № 370/427/19 за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , до Держави Україна в особі ДКСУ, Ірпінського ВП ГУНП в Київській області про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю слідчого.

Ухвалою від 23.01.2020 року відмовлено представнику ГУНП в Київській області у задоволенні заявленого ним клопотанні.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити.

Представник відповідача ГУНП в Київській області в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача ДКСУ в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив.

Вислухавши пояснення представника відповідача ГУНП в Київській області, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, від шлюбу мають сина ОСОБА_2 .

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 06.11.2014 року, встановлено, що малолітній ОСОБА_2 , проживає з матір`ю ОСОБА_3 , а також зобов`язано її не чинити ОСОБА_1 перешкоди у вихованні і вільному спілкуванні з малолітнім сином та встановлено час та дні такого спілкування.

За заявою ОСОБА_3 27.03.2015 року до ЄДРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 0000675 за ознаками злочину передбаченого за ч.1 ст. 125 КК України.

10.04.2015 року слідчим СВ Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області старшим лейтенантом міліції Бабич А.Ю. повідомлено ОСОБА_1 про підозру у кримінальному провадженні № 0000675 за ознаками злочину передбаченого за ч.1 ст. 125 КК України.

28.04.2015 року був складений обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 слідчим СВ Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області старшим лейтенантом міліції Бабич А.Ю. та направлено до Ірпіського міського суду Київської області.

Проте, ухвалою Ірпіського міського суду Київської області від 05.06.2015 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 КК України повернуто прокурору м.Ірпінь.

22.06.2015 року слідчим СВ Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області старшим лейтенантом міліції Бабич А.Ю. складено новий обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ст. 125 КК України та направлено до суду.

Ухвалою Ірпіського міського суду Київської області від 17.12.2015 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 КК України повернуто начальнику Ірпінського відділу Києво - Святошинської міської прокуратури для усунення недоліків в обвинувальному акті.

Крім того, 24.03.2015 року позивачем була подана заява про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст. 382 КК України.

При цьому, йому не надходило повідомлення про внесення відомостей до ЄРДР, що були викладені в заяві від 24.03.2015 року, тому він 05.03.2018 року звернувся до слідчих Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області з клопотанням щодо надання витягу з кримінального провадження по вказаній заяві.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 25.05.2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано протиправною бездіяльність слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області щодо не внесення відомостей стосовно злочину викладеного в заяві від 24.03.2015 року, а також зобов`язано внести відповідні відомості до ЄДРДР за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3

15.06.2018 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за № 0001151 за ознаками злочину передбаченого за ч.1 ст. 382 КК України, про факт не виконання рішення суду ОСОБА_3

В свою чергу, 28.12.2018 року ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області зобов`язано слідчого у провадження якого перебуває кримінальне провадження № 0001151 від 15.06.2018 року, розглянути заяву потерпілого ОСОБА_1 про вручення йому пам`ятки про права та обов`язки потерпілого, проведення його допиту, як потерпілого та надання йому матеріалів кримінального провадження для ознайомлення.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , як на підставу для його задоволення, зазначив, що внаслідок незаконного не внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення зазначене у його заяві від 24.03.2015 року, неможливості тривалий період життя вільно спілкуватися з своїм сином через явно створені штучні перешкоди та тривалою бездіяльності посадових осіб Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській областів кримінальних провадженнях внесених до ЄРДР за № 0000675 від 27.03.2015 року, № 0001151 від 15.06.2018 року та необґрунтованому тривалому досудовому слідстві у даних провадженнях, йому та його сину було спричинено моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 83 460,00 грн.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст. 56 Конституції України Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальними положеннями, визначеними статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В свою чергу, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

При цьому, за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Так, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст. 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

При цьому, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 12.03. 2019 року у справі № 920/715/17, при цьому судом враховано правові позиції Верховного Суду наведені в постановах по справі № 640/3837/17 від 10.10.2018 року; № 638/14260/16 від 04.07.2018р року; в рішенні по справі № 641/2328/17 від 04.07.2018 року.

Як вже зазначалося вище, позивач обґрунтовує завдану його сину та йому моральну шкоду бездіяльністю посадових осіб Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській областів кримінальних провадженнях внесених до ЄРДР за № 0000675 від 27.03.2015 року, що виразилось у тривалій неможливості виконання рішення Макарівського районного суду від 06.11.2014 року, що в свою чергу призвело до порушення прав дитини на вільне спілкування з батьком.

Тобто, виходячи із спірних правовідносин, останні регулюються положеннями ст.ст. 1173, 1174 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Також, статтею 1 Закону України «По порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Тобто, вказаною статтею визначено правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність дій посадових осіб.

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведене жодним належним та допустимим доказам, зокрема відповідними рішеннями суду, протиправності та незаконності дій слідчих які під час проведення досудових розслідувань, в кримінальному провадженні № 0000675 від 27.03.2015 року так і підчас розгляду судової справи.

В даному випадку позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями з боку слідчих під час проведення досудового розслідування, які це спричинили. Крім того, позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, як на підтвердження завдання позивачу та його сину моральної шкоди зазначає, що внаслідок бездіяльності, неправомірних дій слідчих Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області в кримінальних провадженнях № 0000675 від 27.03.2015 року та № 0001151 від 15.06.2018 року, він тривалий час не міг спілкуватися зі своїм сином, через створені штучні перешкоди, оскільки тривалістю не внесення до ЄРДР відомостей стосовно кримінального провадження № 0001151 від 15.06.2018 року. Проте, позивачем не доведено, що саме дії відповідача сприяли таким погіршенням, а також взагалі не надає жодних доказів завдання моральної шкоди у вказаних кримінальних провадженнях його синові.

За таких обставин, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не доведено одночасного наявності трьох умов, які б слугували підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди, зокрема неправомірності дій органу, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, а тому суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , в задоволенні позову до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю слідчого.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя