ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Харків

Справа №635/8151/19

Провадження №22-ц/818/4852/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач - ОСОБА_1 ,

Відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові,

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року, ухвалене суддею Березовською І.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 пред`явив до суду позов шляхом подання позовної заяви до ОСОБА_2 , в якому просив змінити спосіб стягнення аліментів та їх розмір, який встановлений рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року по справі № 635/723/13-ц та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) довічно.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року збільшено розмір аліментів, що стягуються з відповідача на його утримання до 280 гривень щомісячно замість 200 гривень до зміни матеріального положення чи стану здоров`я сторін. З 16 квітня 2008 року відповідач став фізичною особою-підприємцем, змінилось його матеріальне положення, оскільки він має у власності автомобіль Lexus RX 4003238 вартістю 40000 доларів США, автомобіль Mersedes-Bens 2524L вартістю 20000 доларів США та автомобіль Mersedes Bens Viaho вартістю 35000 доларів США. За вказаний період відповідачем придбано промислове обладнання на суму більше 200000 доларів США, він регулярно здійснює поїздки за кордон. При цьому відповідач не сплачує належним чином аліменти за рішенням суду, індексація за рішенням суду не здійснюється.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відсутні обставин, визначених ст. 192 СК України, які б підтверджували саме зміну, погіршення матеріального або сімейного стану ОСОБА_1 .

На це рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення першої інстанії та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Правом на надання відзиву по справі відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є батьком відповідача ОСОБА_2 , позивач є непрацездатним, з 2011 року є інвалідом другої групи по загальному захворюванню.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання батька ОСОБА_1 у розмірі 200 гривень з кожного, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат відмовлено.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року збільшено розмір аліментів на утримання непрацездатного батька, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 згідно рішення судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року - стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 280 гривень щомісячно замість 200 гривень до зміни матеріального положення чи стану здоров`я сторін, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Правовідносини щодо виконання обов`язку повнолітніми дочками, синами утримувати своїх батьків врегульовані нормами глави 17 Сімейного кодексу України (надалі СК України).

Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю і такий обов`язок в законі не обумовлений їх фактичними можливостями.

Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

З положень ст. 202 СК України вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Глава 17 СК України не встановлює порядку зміни способу стягнення аліментів на непрацездатних батьків, тому відповідно до ст. 10 СК України до правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 192 СК України.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм зокрема стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів».

Таким чином, законодавець визначив, що підставою для зміни розміру аліментів може бути лише зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Зі змісту довідки про доходи № 9587339 від 20 травня 2019 року, виданої Харківським приміським об`єднаним управлінням ПФУ в Харківській області, з березня 2019 року встановлено , що пенсія ОСОБА_1 складає 2853,85 гривень.

Відповідно до Закону України від 7 грудня 2017 року №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 2018 року - 1373,00 грн., з 01 липня 2018 року - 1435,00 грн., з 01 грудня 2018 року - 1497,00 грн.

Таким чином, позивач отримує пенсію в розмірі, що значно перевищує визначений законодавством України прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, встановлено, що позивач щомісячно отримує аліменти від відповідача в розмірі 280,00 гривень, стягнуті за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року.

За період 2019 року відповідачем сплачено на користь позивача аліменти та додаткові витрати на загальну суму 9525,47 гривень, що підтверджується наданими відповідачем квитанціями.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали підстави для висновку, що розмір пенсії позивача не забезпечує об`єктивні потреби останнього.

Як встановив суд першої інстанції, предметом поданого позову є стягнення аліментів на підставі ст. 202 СК України, а не додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю, як це передбачено ст. 203 СК України.

У позові позивач просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і довічно. Разом з тим, позивачем жодним чином не обґрунтовано і не доведено належними, допустимими і достатніми доказами, чому саме такий розмір аліментів підлягає стягненню на його користь з відповідача.

З матеріалів справи жодним чином не вбачається і не доведено, співвідношення розміру наявної у позивача потреби в матеріальній допомозі до доходів відповідача, з якого можна було б обгрунтовано визначити саме таку частку 1/4 усіх видів заробітку (доходів) відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір доходу та наявні матеріальні цінності платника аліментів дають змогу збільшити їх розмір, не підтверджені належними та допустими доказами, тому не заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга позивача, звільненого від сплати судового збору, залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи, слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук