Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6489/19 Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Н. Ф.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/6489/19 за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюкова Олександра Володимировича та визнання незаконною постанову «Про зміну (доповнення) реєстраційних даних», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 26 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді Слюсарчук Н.Ф. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою, у якій просив визнати незаконною постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюкова Олександра Володимировича «Про зміну (доповнення) реєстраційних даних» від 10.02.2020 у виконавчому провадженні №60953111.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 26 березня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюкова Олександра Володимировича «Про зміну (доповнення) реєстраційних даних» від 10.02.2020 року ВП 60953111.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , судові витрати понесені нею стягнути із останнього. Вказує, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження у якій останній допустив помилку у формулюванні резолютивної частини документа, сама по собі не створює жодних юридичних наслідків для боржника, а лише констатує початок процедури примусового виконання рішення суду. Державний виконавець виправив допущену помилку в порядку, який передбачений ч.3 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому рішення прийняте державним виконавцем відповідно до закону, в межах його повноважень, права скаржника не порушені, що виключає можливість її скасування, згідно зі ст. 451 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.08.2019 Богунським районним судом м. Житомира було ухвалено рішення у справі № 295/6489/119 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, згідно якого, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.04.2019 та до досягнення дитиною повноліття.

14 січня 2020 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюковим О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №295/6489/19 виданого 19.12.2019 Богунським районним судом м. Житомира.

10 лютого 2020 року у межах виконавчого провадження №60953111 державним виконавцем прийнята постанова «Про зміну (доповнення) реєстраційних даних», якою внесено в автоматизовану систему зміни в резолютивній частині замість «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26.04.2019 року і до повноліття дитини» зазначити «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 26.04.2019 року до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Порядок примусового виконання судових рішень регламентовано нормами Закону України "Про виконавче провадження"(далі - Закон № 1404-VIII), Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція), Положення про автоматизовану систему виконавчого провадженя затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року року № 24325, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за № 1126/29256 (далі -Положення).

Відповідно до статті 1 Закону України № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону України № 1404-VIII закріплено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Закону України № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 1 статті 431 ЦПК України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Зі змісту ч. 1, 5 ст. 26 Закону України № 1404-VIII вбачається, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В частині 6 розділу І Інструкції, зазначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 7 розділу І Інструкції постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення: найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність: назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якої винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням прийнятого виконавцем рішення, строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

За приписами п.2 розділу I Положення автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Відповідно до п.7 розділу II Положення внесення змін, видалення реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції, у тому числі виконавчих документів, не допускаються, крім випадків виправлення технічних помилок, описок чи доповнення реєстраційних даних відомостями, отриманими під час проведення виконавчих дій, про що виноситься відповідна постанова.

Зміни та видалення реєстраційних даних фіксуються та зберігаються Системою автоматично.

Дійсно в оскаржуваній постанові державного виконавця від 14.01.2019 про відкриття виконавчого провадження міститься формулювання, яке не в повній мірі відповідає резолютивній частині виконавчого документу, на підставі якого така постанова була винесена.

Так, у виконавчому листі №295/6489/19 виданому 19.12.2019 Богунським районним судом м. Житомира зазначено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Між тим, в постанові про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2019 року зазначено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що державний виконавець 10 лютого 2020 року ухвалив постанову «Про зміну (доповнення) реєстраційних даних» відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню.

Апеляційний суд не стягую з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати понесені нею на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., оскільки така допомога їй надавалася адвокатом Соломонюком С.А. на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги № 88 від 07 лютого 2020 року.

Що стосується стягнення судового збору в розмірі 420 грн 40 коп., сплаченого ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги, то апеляційний суд виходить з наступного.

Провадження стосовно виконання судових рішень є завершальною й невід`ємною частиною (стадією) судового провадження в конкретній справі, у якій провадження за скаргою не відкривається. За подання позовної заяви позивачем сплачено відповідний судовий збір. У розділі VII ЦПК України та в Законі України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС позивачем, який є стягувачем.

Таке врегулювання є логічним з урахуванням того, що виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду, а позивачем уже сплачено судовий збір при зверненні до суду з позовом, або він мав пільги зі сплати такого збору.

Разом з тим частина друга статті 3 Закону № 3674-VI не передбачає звільнення від сплати судового збору за звернення з апеляційною чи касаційною скаргою на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця, такий об`єкт справляння судового збору у зазначеній нормі відсутній.

Крім того, у статті 5 Закону № 3674-VI, яка передбачає пільги зі справляння судового збору певним категоріям осіб за певними категоріями справ чи процесуальних дій, відсутні пільги щодо сплати судового збору за подання апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

З урахуванням визначення стадії виконання судового рішення як завершальної стадії судового провадження, суд при розгляді скарги постановляє ухвалу. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI у редакції, що була чинною на час подання апеляційної скарг, за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду юридичною особою або фізичною особою - підприємцем судовий збір становить 1 розмір мінімальної заробітної плати, а в разі подання таких скарг фізичною особою судовий збір становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до такої скарги особою, яка не належить до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору або стосовно яких законодавцем прямо встановлені пільги щодо сплати судового збору, судовий збір сплачується у розмірі, передбаченому підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI у редакції, що була чинною на час подання відповідної скарги.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 14 березня 2018 року у справі №660/612/16-ц.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішенняя або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат ( ч.13 ст.141 ЦПК України).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір в розмірі 420 грн 40 коп.

Особа, яка подала скаргу на дії органів державної виконавчої служби, є боржником у виконавчому провадженні та відповідачем у позовному провадженні, яке розглянуте за правилами цивільного судочинства.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, він не подав жодних доказів про наявність підстав для звільнення від такої сплати, у зв`язку з чим апеляційний суд стягує з ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 420 грн 40 коп. на користь ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 26 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Євсюкова Олександра Володимировича та визнання незаконною постанову «Про зміну (доповнення) реєстраційних даних» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 420 грн 40 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 09 червня 2020 року.

Головуючий

Судді