ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/1179/19Головуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В.
Провадження № 22-ц/817/356/20 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 302020100
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Боднар Р.В.

та представника відповідача ТзОВ Мрія Фармінг Полісся - адвоката Розанової О.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №609/1179/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Мрія Фармінг Полісся на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 13 січня 2020 року, ухваленого суддею Ковтунович О.В., повний текст якого складений 13 січня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю Мрія Фармінг Полісся, державного реєстратора ЦНАП Шумської міської ради про визнання договору оренди землі від 02 лютого 2016 року, додаткової угоди від 30 квітня 2016 року до договору оренди від 09 червня 2009 року недійсними, зобов`язання ТзОВ Мрія Фармінг Полісся повернути земельну ділянку із незаконного користування та скасування реєстрації додаткової угоди від 30 квітня 2016 року до договору оренди землі від 09 червня 2009 року, -

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом, який був уточнений під час розгляду справи, до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю Мрія Фармінг Полісся, державного реєстратора ЦНАП Шумської міської ради про визнання недійсним договору оренди землі від 02 лютого 2016 року, додаткової угоди від 30 квітня 2016 року до договору оренди землі від 09 червня 2009 року; зобов`язання ТзОВ Мрія Фармінг Полісся повернути земельну ділянку із незаконного користування; скасування реєстрації додаткової угоди від 30 квітня 2016 року до договору оренди землі від 09 червня 2009 року в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у зв`язку із визнанням додаткової угоди від 30 квітня 2016 року до договору оренди землі від 09 червня 2009 року недійсною.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником 1/2 частки земельної ділянки без визначення меж, розташованої за адресою: Тернопільська область, Шумський район, Соснівська сільська рада з кадастровим номером :01:001:0040 площею 2,0263 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Власником іншої 1/2 частки земельної ділянки є рідний брат позивача - ОСОБА_2 . Право власності на вказану земельну ділянку належить позивачу та відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 жовтня 2010 року №2429, Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №246108, а також додатка до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №246108, в якому зазначено список співвласників земельної ділянки. Відповідно до договору оренди землі від 09 червня 2009 року, який укладено між ПП Аграрія та ОСОБА_3 , ПП Аграрії передано 09 червня 2009 року в оренду спірну земельну ділянку строком на 10 років. В подальшому, на початку вересня 2019 року, їй стало відомо, що ПП Аграрії ввівши ОСОБА_2 в оману, користуючись його незахищеністю, оскільки останній є інвалідом 1 групи по зору, уклало з ним 02 лютого 2016 року договір оренди землі, предметом якого виступає спірна земельна ділянка. Згідно умов вказаного договору останній набрав чинності після підписання сторонами вказаного договору. Крім того, на початку вересня 2019 року позивач отримала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта про те, що на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0040 площею 2,0263 га зареєстровано 05 грудня 2016 року інше речове право, а саме право оренди земельної ділянки з ТзОВ Аграрія Шумськ на підставі договору оренди землі, виданого 09 червня 2009 року, видавник: ПП Аграрія та додаткової угоди, виданої 30 квітня 2016 року, видавник: ПП Аграрія. Проте, працівники ПП Аграрія не змогли внести дані щодо реєстрації іншого речового права (договору оренди землі від 02 лютого 2016 року), оскільки ОСОБА_2 належить лише частка землі, останні уклали 30 квітня 2016 року додаткову угоду про заміну сторони у Договорі оренди землі від 09 червня 2009 року, згідно якої здійснено заміну орендодавця ОСОБА_3 на орендодавців ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в подальшому, 05 грудня 2016 року зареєстрували її в Державному реєстрі іншого речового права. Вказану додаткову угоду про заміну сторони позивач не підписувала та мала на руках оригінал вказаної Додаткової угоди. В угоді відсутній її підпис та зазначено невірно її реквізити. Дану угоду позивачу у вересні 2019 року надав відповідач ОСОБА_2 . Крім того, позивач вказала, що з дитинства не зряча, є інвалідом I групи по зору, підписання будь - яких документів здійснює в присутності своїх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а у разі їх відсутності за участі адвокатів, які засвідчують її підпис, своїм записом на документі та проставляють свої підписи та печатки. Позивач як власник 1/2 частки земельної ділянки без визначення меж, розташованої за адресою: Тернопільська область, Шумський район, Соснівська сільська рада з кадастровим номером :01:001:0040 площею 2,0263 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, будь-яких договорів оренди вказаної земельної ділянки не укладала, права користуватися, розпоряджатися своєю землею жодній особі, в тому числі юридичним особам не надавала. Також, додаткової угоди про заміну сторони не укладала. З цих підстав просить спірні угоди визнати недійсними і повернути їй земельну ділянку.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 13 січня 2020 року позов ОСОБА_1 (жителька АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (житель АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ), Товариства з обмеженою відповідальністю Мрія Фармінг Полісся (місце знаходження: вул. Б. Хмельницького, 19А, с. Людвищі, Шумського району, Тернопільської області, ), державного реєстратора ЦНАП Шумської міської ради (місце знаходження: вул. І. Франка, 30, м. Шумськ, Тернопільської області, ) про розірвання договору оренди землі від 02 лютого 2016 року, додаткової угоди серії та номер б/н від 30 квітня 2016 року до договору оренди землі серії та номер б/н від 09 червня 2009 року задоволено частково.

Визнано недійсним Договір оренди землі від 02 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_2 (житель АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) та Приватним підприємством Аграрія (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Мрія Фармінг Полісся (місце знаходження: вул. Б. Хмельницького, 19А, с. Людвищі, Шумського району, Тернопільської області, ).

Визнано недійсною Додаткову угоду серії та номер б/н від 30 квітня 2016 року до договору оренди землі серії та номер б/н від 09 червня 2009 року укладеного між ОСОБА_2 (житель АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_1 (жителька АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та Приватним підприємством Аграрія (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Мрія Фармінг Полісся (місце знаходження: вул. Б. Хмельницького, 19А, с. Людвищі, Шумського району, Тернопільської області, ).

Зобов`язано ТзОВ Мрія Фармінг Полісся повернути земельну ділянку площею 2,0263 га, кадастровий номер :01:001:0040, яка розташована на території Соснівської сільської ради Шумського району Тернопільської області із незаконного користування.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТзОВ Мрія Фармінг Полісся (місце знаходження: вул. Б. Хмельницького, 19А, с. Людвищі, Шумського району, Тернопільської області, ) в дохід держави судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю Мрія Фармінг Полісся просить скасувати рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 13 січня 2020 року у справі №609/1179/19 та ухвалити нове рішення у справі №609/1179/19, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а також здійснити розподіл судових витрат, посилаючись на те, що воно прийняте за невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що в сукупності призвело до неправомірного часткового задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги ТзОВ Мрія Фармінг Полісся зазначило, що суд послався на норми ст.31, 33 ЗУ Про оренду землі та ч.5 ст.116 ЗК України, проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, не підтвердженні належними та допустимими доказами, позиція суду нормативно не обґрунтована, судом застосовано норми матеріального права, які взагалі не стосуються предмету спору, ч.3 ст.203 ЦК України тлумачиться судом неправильно в контексті спірних правовідносин, невірно застосовано ч.1 ст.215 ЦК України, судом не застосовано положень абзацу 1 частини 1 статті 218, ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, абзацу 1 ч.1 ст.638 ЦК України, які підлягали застосуванню. Вказують, що наймодавець (орендодавець) отримує плату за користування (орендну плату) земельною ділянкою від наймача (орендаря). При цьому належними доказами про сплату орендної плати є відомості про виплату позивачці ОСОБА_1 орендної плати за 2016 року у сумі 2 650 гривень, за 2017 рік в натуральній формі: 25 кг цукру, 207,80 кг зерна, квитанції про поштові перекази орендної плати за 2018 рік у сумі 2 900 гривень та за 2019 рік 2 900 гривень. І за такої ситуації є очевидним, що конструкція недійсності договору не може бути застосована в тому разі, коли наймодавець (орендодавець) отримує орендну плату, визначену в договорі, а наймач (орендар) користується земельною ділянкою. Тобто зобов`язання виконуються обома сторонами. Очевидно, що дії позивачки, яка отримує орендну плату за користування належної їй земельної ділянки, а згодом пред`являє позов про визнання договору оренди землі та додаткової угоди недійсними, суперечить її попередній поведінці і є недобросовісним. Отже, орендодавець, отримуючи орендну плату за договором, про що міститься його підпис у відомостях на виплату орендної плати, не виявив жодних заперечень щодо укладених правочинів, тим самим підтвердивши свою волю на укладення договорів та їх реальне виконання. Вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, про що було ними заявлено у відзиві на позов, проте, суд першої інстанції відхилив їхні доводи з тих підстав, що вона дізналась про оспорювані правочини на початку вересня 2019 року. Таким чином, строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсним договору оренди землі від 02 лютого 2016 року, додаткової угоди від 30 квітня 2016 року до договору оренди землі від 09 червня 2009 року сплив відповідно 02 лютого 2019 року та 30 квітня 2019 року, а отже, до звернення позивача до суду з позовною заявою від 12 вересня 2019 року є пропущеним. Також вказують, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, адже, 16 вересня 2019 року відкрито провадження у даній справі. 11 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху для усунення недоліків і в разі виправлення недоліків, які стали підставою для залишення без руху позовної заяви після відкриття провадження у справі, суд повинен постановити ухвалу про продовження розгляду справи, чого суд першої інстанції не зробив.

Позивач своїм правом на відзив не скристалася.

У судовому засіданні представник ТзОВ Мрія Фармінг Полісся - адвокат Розанова О.З. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується Телефонограмами (а.с. 215 - 216).

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення представника ТзОВ Мрія Фармінг Полісся - адвоката Розанову О.З., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В частині скасування реєстрації додаткової угоди від 30 квітня 2016 року до договору оренди землі від 09 червня 2009 року в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна апеляційний суд не переглядає, оскільки в даній частині рішення ніким не оскаржується.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки непідписання орендарем договору оренди землі від 02 лютого 2016 року, додаткової угоди від 30 квітня 2016 року до договору оренди землі від 09 червня 2009 року та ненадання повноважень на його укладення і підписання іншим особам, свідчить про відсутність у останньої волевиявлення на укладення цього договору, тому, виходячи з положень передбачених ч.1 ст.215 ЦК України, він підлягає визнанню недійсними у зв`язку з недодержанням в момент вчинення правочинів стороною вимоги, встановленої ч.3 ст.203 ЦК України. Наслідком визнання правочину недійсним є обов`язок кожної із сторін повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, у відповідності до ст.216 ЦК України.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції повністю погодитися не може, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 02 лютого 2016 року між відповідачем ОСОБА_2 та ПП Аграрія (правонаступником якого є ТзОВ Мрія Фармінг Полісся) було укладено договір оренди землі, щодо земельної ділянки площею 2,0263га, кадастровий номер :01:001:0040, яка розташована на території Соснівської сільської ради Шумського району Тернопільської області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 60 232,37 гривень, строком на 7 років (а.с. 11-12).

ОСОБА_2 не оспорював вказаний договір і нікого на це не уповноважував.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.4 п.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач звернулася з вимогою про визнання зазначеного договору оренди землі від 02 лютого 2016 року недійсним.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки не є стороною в договорі і ОСОБА_2 не було уповноважена на звернення з даним позовом.

Також судом встановлено, що є додаткова угода від 30 квітня 2016 року про заміну сторони у договорі оренди землі від 09 червня 2009 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПП Аграрія. Підпис позивача у вказаній угоді відсутній (а.с. 10).

Орендодавець ОСОБА_1 стверджує, що не підписувала зазначеної угоди, тобто її не укладала, а про її існування дізналась від відповідача у вересні 2019 року.

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер витягу 75139745; дата та час формування 07.12.2016 року (а.с. 7-9), свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 жовтня 2010 року №2429 (а.с. 19), Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №246108 (а.с. 22-23), а також додатка до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №246108 (а.с. 24), в якому зазначено список співвласників земельної ділянки вбачається, що власниками земельної ділянки площею 2,0263га, кадастровий номер :01:001:0040, яка розташована на території Соснівської сільської ради Шумського району Тернопільської області являються: позивач ОСОБА_1 (розмір частки 1/2) та відповідач ОСОБА_2 (розмір частки 1/2).

Відомостями долучених до матеріалів справи вбачається, що позивачці ОСОБА_1 виплачено орендну плату за 2016 р. в сумі 2 650 грн., за 2017 рік в натуральній формі: 25кг - цукру, 207,80 кг - зерна, квитанції про поштові перекази орендної плати за 2018 рік у сумі 2 900 грн, та за 2019 рік - 2 900грн (а.с. 43-54).

Відповідно до копії Посвідчення № НОМЕР_5 від 05 травня 2004 року ОСОБА_1 , 1964 року народження, є інвалідом дитинства І групи по зору (а.с. 15).

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України Про оренду землі (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України Про оренду землі істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19).

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц.

У справі, що розглядається, позивач звернулася з вимогою про визнання недійсною додаткової угоди від 30 квітня 2016 року про заміну сторони у договорі оренди землі від 09 червня 2009 року, посилаюсь на те, що цей договір не підписувала, умови його не погоджувала, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваної земельної ділянки позивачу як співвласнику цієї земельною ділянки.

Судом першої інстанції дійсно встановлено, що спірної додаткової угоди позивач не підписувала та, відповідно, істотних умов цієї угоди не погоджувала.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в уточненій позовній заяві, позивач, крім визнання угоди недійсною, наполягає на поверненні їй спірної земельної ділянки, вважаючи, що ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Отже, зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (пункт 71), від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 97).

Враховуючи наведене, а також те, що в позовній заяві та уточненій позовній заяві є вимога про повернення земельної ділянки, колегія суддів вважає, що позов в частині повернення 1/2 частини земельної ділянки, площею 2,0263 га, кадастровий номер: :01:001:0040, яка розташована на території Соснівської сільської ради Шумського району Тернопільської області підлягає до часткового задоволення, оскільки позивач є співвласником лише 1/2 частини спірної земельної ділянки без визначення меж.

В решті позовних вимог, зокрема, щодо визнання договорів недійсними та повернення всієї спірної земельної ділянки, слід відмовити, у зв`язку через обрання неефективного (неналежного) способу захисту та неналежним позивачем.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Мрія Фармінг Полісся слід задовольнити частково, рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 13 січня 2020 року в частині визнання недійсним договору оренди землі від 02 лютого 2016 року укладеного між ОСОБА_2 та Приватним підприємством Аграрія (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Мрія Фармінг Полісся) та визнання недійсним додаткової угоди від 30 квітня 2016 року до договору оренди землі від 09 червня 2009 року та зобов`язання ТзОВ Мрія Фармінг Полісся про повернення земельної ділянки, площею 2,0263 га із незаконного користування скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Мрія Фармінг Полісся повернути ОСОБА_1 1/2 земельної ділянки, площею 2,0263 га, кадастровий номер: :01:001:0040, яка розташована на території Соснівської сільської ради Шумського району Тернопільської області.

В частині визнання недійсним договору оренди землі від 02 лютого 2016 року укладеного між ОСОБА_2 та Приватним підприємством Аграрія (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Мрія Фармінг Полісся), визнання недійсним додаткової угоди від 30 квітня 2016 року до договору оренди землі від 09 червня 2009 року та повернення всієї спірної земельної ділянки відмовити.

В частині стягнення судового збору рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 13 січня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Мрія Фармінг Полісся задовольнити частково.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 13 січня 2020 року в частині визнання недійсним договору оренди землі від 02 лютого 2016 року укладеного між ОСОБА_2 та Приватним підприємством Аграрія (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Мрія Фармінг Полісся) і визнання недійсним додаткової угоди від 30 квітня 2016 року до договору оренди землі від 09 червня 2009 року та зобов`язання ТзОВ Мрія Фармінг Полісся про повернення земельної ділянки, площею 2,0263 га із незаконного користування скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Мрія Фармінг Полісся повернути ОСОБА_1 1/2 земельної ділянки, площею 2,0263 га, кадастровий номер: :01:001:0040, яка розташована на території Соснівської сільської ради Шумського району Тернопільської області.

В частині визнання недійсним договору оренди землі від 02 лютого 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та Приватним підприємством Аграрія (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Мрія Фармінг Полісся), визнання недійсним додаткової угоди від 30 квітня 2016 року до договору оренди землі від 09 червня 2009 року та повернення всієї спірної земельної ділянки відмовити.

В частині стягнення судового збору рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 13 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді