Провадження № 2/521/483/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Мирончук Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Юраш К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулося Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний Банк» з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості в розмірі 56 533 грн. 51 коп. та судових витрат, у розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач послався на те, що, відповідно до укладеного кредитного договору № НОМЕР_1, від 24.01.2011 року, ОСОБА_1 отримав від Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» кредит у сумі 20 373 грн. 49 коп..

Позивач зазначив, з 19.07.2016 р. ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», яке стало правонаступником усіх його прав та зобов`язань, зокрема, на баланс позивача була передана заборгованість за кредитним договором № НОМЕР_1, від 24.01.2011 року.

Як вказує позивач, ОСОБА_1 не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином та має заборгованість, яка, станом на 06.06.2019 р. складає 56 533 грн. 51 коп., з яких: 15 451 грн. 23 коп. - заборгованість за кредитом; 4 922 грн. 26 коп. - заборгованість за процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією; 36 160 грн. 02 коп. - штрафні санкції.

Представник позивача після відкриття провадження у справі надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю.

Представник відповідача до канцелярії суду надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Крім того, відповідачем було надано до суду відзив на позов, в якому вказано наступне.

Так, відповідач, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-887цс17, вказав на те, що документи, які були надані позивачем, не містять доказів на підтвердження переходу прав вимоги до ПАТ «Перший український міжнародний банк» на момент його вчинення, доказів отримання відповідачем вимоги про усунення порушень, а подані документи не посвідчують безспірність заборгованості за кредитом.

Крім того, відповідач вказав, що він постійно погашав частину заборгованості кредиту, на підтвердження чого до суду надав копії квитанцій щодо сплати кредиту (а. с. 68 - 80), але у зв`язку із припиненням роботи АТ «Ренесанс Кредит» та введенням тимчасової адміністрації, остаточного розрахунку щодо суми боргу Відповідач так і не отримав, як і не отримав Договір факторингу про заміну кредитора.

Також, ОСОБА_1 посилається на те, що в період із березня 2011 року по січень 2014 рік, ним були здійснені платежі на користь позивача на загальну суму 8160 (вісім тисяч сто шістдесят) грн., що підтверджується наданими до суду копіями чеків.

Крім того, позивачем з відповідача були стягнуті кошти на загальну суму близько 3000 (трьох тисяч) грн. за виконавчим написом від 29.11.2018 року, який рішенням Малиновського районного суду від 04 жовтня 2019 року (суддя Гуревський В.К.) по справі № 521/5889/19 був визнаний таким, шо не підлягає виконанню.

Посилаючись на виписку із рахунку, надану відділенням банку, ОСОБА_1 вказав що в ній не вказано сплачені грошові кошти відповідачем ні по кредитному договору, ні за вищезазначеним скасованим виконавчим написом нотаріуса.

Також, на думку відповідача, факт надання кредитних коштів АТ «Банк Ренесанс Капітал» ОСОБА_1 у розмірі 15451 грн. 23 коп. нічим не підтверджується, відсутній сам кредитний договір в якому була зазначена вказана сума, розрахунки, умови нарахування процентів, комісії та штрафних санкцій.

Також, відповідач вказав, що позивач надав до суду копію «Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договору страхування, від 24 січня 2011 року», в якому вказано ліміт овердрафту 10 000 грн., тобто значно менше ніж вказано у виписці з рахунка заборгованості ОСОБА_1 , яка додана до позову позивачем, де основна сума кредиту відповідача складає 15541,23 грн., а тому, відповідачяк вважає, що позивач не надав доказів обґрунтування безспірності своїх позовних вимог.

Крім того, на думку відповідача, вимоги щодо стягнення штрафних санкцій та процентів за використання кредиту необґрунтовані та задоволенню не підлягають, оскільки відсутнє підтвердження наявної основної кредитної заборгованості, в розмірі 15451,23 грн. у відповідача, згідно карткового рахунку та договору страхування, від 24 січня 2011 року, чим, позивач, позбавив можливості перевірити нарахування заборгованості по процентах, в розмірі 4922,26 грн. та штрафних санкціях, в розмірі 36160,02 грн.

Також, ОСОБА_1 посилається на порушення позивачем строків позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

Обґрунтовуючи дану обставину відповідачем вказано, що позивачем у позові не встановлено кінцевий строк виконання зобов`язання за кредитним договором, тому після несплати відповідачем чергового платежу позивач набув право вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту з моменту закінчення дії карткового рахунку у відповідності із «Пропозицією укласти Договір карткового рахунку та договору страхування від 24 січня 2011 року», де зазначено що строк користування кредитом (та кредитною карткою) складає 36 місяців, тобто з 24.01.2011 року (з моменту укладання договору) по 24.01.2014 року (36 місяців строку користування овердрафтом та строку дії кредитної картки), але банк не використав такого права та звернувся до суду у липні 2019 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності виконання зобов`язання, яким є 24.01.2017 року, доводи позивача щодо поважності пропуску строку позовної давності у позовній заяві відсутні (а.с.60-62).

Суд, оцінивши доводи позивача, приймаючи до уваги відзив ОСОБА_1 , встановивши обставини, якими обґрунтовуються доводи і заперечення, з`ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, приходить до наступного.

Згідно наданої позивачем копії Статуту, Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» є правонаступником АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», згідно рішення зборів, від 14.03.2015 року, (а. с. 15 - 16)

Вказані факти відповідачем не заперечуються, інших даних (доказів) на спростування цих фактів, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк, або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було підписано Пропозицію укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) від 24.01.2011 р. (а. с. 8).

Також, було підписано загальні умови відкриття та порядку ведення карткового рахунку № НОМЕР_1 , від 24.01.2011р., з АТ «Банк Ренесанс Капітал» та договору страхування з ПрАТ «Ренесанс - Життя» (а. с. 9).

Відповідно до пропозиції, ОСОБА_1 пропонує банку укласти з ним договір страхування й договір карткового рахунку, моментом прийняття (акцепту) банком пропозиції про укладання вказаних договорів буде вважатись дата підписання банком цієї пропозиції та скріплення його печаткою.

Згідно до пропозиції, розділ «Службові відмітки банку», 24.01.2011 р. ОСОБА_1 було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а. с. 8).

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 отримав будь-яку платіжну картку, доказів того, який строк дії картки, ні стороною позивача, ні стороною відповідача до суду не було надано, та в судовому засіданні щодо вказаного, пояснення сторони також не надали, оскільки, позивачем було надано заяву про розгляд справи без його участі, представник відповідача надав відзив на позов, в якому вказано, що позивачем пропущено строки звернення до суду та просив відмовити в позові, у зв`язку зі спливом строків позовної давності. (а. с. 60 - 62).

28.08.2018 року ПАТ «Перший Український міжнародний банк» направив ОСОБА_1 письмову вимогу про те, що на 28.08.2018 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 22359,54 грн., її необхідно сплатити до 04.09.2018 року (а.с.11).

Проте, доказів вручення вимоги, до суду не надано.

Щодо наданої позивачем «виписки з рахунку ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про не погашення заборгованості за Кредитним договором НОМЕР_1», суд зазначає наступне.

Обов`язкові вимоги щодо реквізитів виписок по особовим рахункам встановлені Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України (Постанова Правління НБУ, від 04.07.2018 року № 75), згідно якого, особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Проте, вказані реквізити у наданій роздруківці, відсутні.

Також, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна правова позиція щодо доказування наявності заборгованості та належності доказів з цього питання наведена у Постанові ВС, від 31.07.2019 року, у справі №553/1325/14-ц, Постанові ВС, від 30.01.2018р., у справі №61-517св18.

Також, в Постанові ВС, від 03.04.2019р., сформульовано позицію, відповідно до якої банківська виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати документом, який підтверджує проведення банком касових операцій, за умови зазначення в ній інформації про проведення банком таких операцій, сум і дат операцій та заповнення обов`язкових реквізитів.

Інших доказів одержання ОСОБА_1 платіжної картки, отримання ним грошових коштів та розміру існуючої на час вирішення спору суми заборгованості, позивач до суду не надав.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, саме вони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд звертає увагу на те, що належним чином зроблених розрахунків про заборгованість ОСОБА_1 : за кредитом, у сумі 56533 грн. 51 коп., з яких: 15451 грн. 23 коп. - заборгованість за кредитом; 4922 грн. 26 коп. - заборгованість за процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією; 36160 грн. 02 коп. - штрафні санкції, позивачем до суду не надано.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач у своєму позові посилається на п. 6. 2. Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, та вказує, що відповідно до цього п.6.2. за повне або часткове прострочення повернення кредиту, сплати процентів, комісії у терміни, передбачені графіком платежів за кредитним договором позичальник повинен сплатити банку штраф за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку.

Проте, у п. 6. 2. Загальних умов, які долучено позивачем до позову, вказаного позивачем, не міститься (а.с.9, звор.бік).

Також, суд звертає увагу на те, що у наданих позивачем документах, відсутні домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ті умови кредитування, на які посилається позивач, розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи надані позивачем документи, а також те, що вказані документи на момент підписання ОСОБА_1 , наданих позивачем документів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у вказаному в позовній заяві розмірі.

Аналогічна правова позиція наведена у Постановах ВС, від 03.07.2019р., по справі №342/180/17 та, від 06.02.2019р., у справі №202/26885/13-ц.

Щодо спливу строків позовної давності, суд зазначає про наступне.

Відповідач надав до суду заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з порушенням позивачем строків звернення з позовом до суду.

Також, позивач не вказує, коли саме була здійснена остання сплата ОСОБА_1 за кредитним договором, а лише вказано, що він «не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий час».

Проте, коли саме здійснювались ОСОБА_1 сплати коштів та коли саме останній раз він оплачував кошти (у випадку отримання кредитних коштів), позивач не вказує.

Оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, то позивачу необхідно було надати до суду належні докази 1) акцепту банком пропозиції ОСОБА_1 укласти договір карткового рахунку 2) отримання ОСОБА_1 платіжної картки та кредитних коштів 3) строку дії платіжної картки 4) дат здійснення оплат та сум цих оплат.

Виходячи з зазначеного, суд приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що позивачем у позові не встановлено кінцевий строк виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому після несплати відповідачем чергового платежу позивач набув право вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту з моменту закінчення дії карткового рахунку.

За змістом «Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договору страхування від 24 січня 2011 року», строк користування кредитом (та кредитною карткою) складає 36 місяців, тобто з 24.01.2011 року (з моменту укладання договору) по 24.01.2014 року (36 місяців строку користування овердрафтом та строку дії кредитної картки).

Тобто, строк користування кредитними коштами на умовах оведрафту, в будь-якому випадку, сплинув через 36 місяців після граничної несплати відповідачем чергового платежу, внаслідок чого, позивач набув право вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту з моменту закінчення дії карткового рахунку, а саме - 24.01.2014 року.

Отже, з 24.01.2014 року розпочався перебіг строку позовної давності з вимогою до ОСОБА_1 за кредитним договором, який сплинув 24.01.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається з відбитку штампу канцелярії Малиновського районного суду м. Одеси на позовній заяві, позивач звернувся до суду 18.06.2019 року, тобто, зі спливом трьох років після початку перебігу строків позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Таким чином, заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов, або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного.

Вказана правова позиція викладена у Постановах ВС, від 24.10.2019 р., у справі №367/3544/16-ц ; від 09.10.2019 р. у справі №331/8375/17; від 26.09.2019 р. у справі №362/196/15-ц.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вже зазначалось, що позивач не послався на дату вчинення ОСОБА_1 останнього платежу, водночас у відзиві на позовну заяву відповідач надав докази сплати чергового платежу за користування кредитними коштами, останнім який був здійснений відповідачем 08.01.2014 року (а. с. 80), а отже. суд бере до уваги вказану вище граничну дату користування овердрафтом, а саме - 24.01.2014 року.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при зверненні з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором за весь період не виконання позичальником кредитних зобов`язань слідує, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності до основної вимоги, а тому вважається, що сплив строк позовної давності і до додаткових вимог.

Отже, зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини щодо застосування строку позовної давності є гарантованим правом, що спрямовано на захист власного майнового інтересу, а при відсутності підстав для поновлення строку позовної давності, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Позивач до суду з позовом звернувся поза межами строку, встановленого Законом, підстав для поновлення строку позовної давності, судом не встановлено, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Стороною позивача при подачі позову до суду сплачено судовий збір, який за правилами ст. 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 253, 256 - 258, 261, 266, 267, 526, 530, 631, 1048 - 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 223, 258 - 259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, на підставі кредитного договору № НОМЕР_1, у сумі 56533 грн. 51 коп., з яких: 15451 грн. 23 коп. - заборгованість за кредитом; 4922 грн. 26 коп. - заборгованість за процентами; 36160 грн. 02 коп. - штрафні санкції, відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук