Справа № 177/1731/19
Провадження № 2/177/122/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2020 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

секретаря судового засідання Короновської Д. І.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток та порядку користування житловим будинком і господарськими спорудами, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком, яку уточнив та в обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок. Вказаний будинок побудований ним в період шлюбу з відповідачем по справі ОСОБА_3 .

В теперішній час у вказаному будинку проживає він, його дружина ОСОБА_3 , яка поселила в будинок без погодження з ним сина ОСОБА_5 та його співмешканку. Зазначає, що відповідач та син над ним знущаються, його життя в будинку стало нестерпним, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Просить суд визначити порядок користування подружжям ОСОБА_6 житловим будинком АДРЕСА_1 наступним чином: закріпити за ним в користування коридор 1 площею 8,1 кв.м, з якого мається окремий вхід, кімнату 3 площею 9,6 кв.м, кімнату 2 площею 16,4 кв.м, а також літню кухню-гараж під літерою «Б», площею 69,3 кв.м; закріпити за відповідачем в користування житлову кімнату 4 площею 8,5 м.кв, житлову кімнату 5 площею 11,6 кв.м, коридор площею 2,7 кв.м, з якого мається окремий вихід в двір, два сараї під літерою «В,Г», площею 31.2 кв.м. та 18,0 кв.м.; залишити об`єктами спільного користування коридор площею 7,2 кв.м, кухню, ванну кімнату та туалетну кімнату, вбиральню, водоколонку, огорожу, двоє воріт, хвіртку, замощення.

Ухвалою судді від 25 жовтня 2019 року позовна заява прийнята судом до розгляду, призначена до підготовчого засідання (а.с. 20).

28 листопада 2019 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток та порядку користування житловим будинком і господарськими спорудами, яку уточнила та в обґрунтування уточнених вимог посилалася на те, що вона з 19.04.1977 року перебувала з ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі, який 20 грудня 2019 року був розірваний.

За час перебування у шлюбі, на ім`я її чоловіка ОСОБА_1 рішенням виконкому Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 16.02.1979 року була виділена земельна ділянка для забудови житлового будинку з господарськими забудовами.

На протязі 1979-1985 років, вона разом з чоловіком за спільні кошти, спільною працею збудували: житловий будинок загальною площею 79,4 кв.м., житловою 46,1 кв.м., з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями оформлене 17.04.1989 року на її чоловіка ОСОБА_1 та зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ»

Вказує, що останні роки її чоловік став знущатися з неї, так як вона захворіла у 2017 році їй зробили заміну суглобу і вона стала пересуватися за допомогою ходунків і палиці, то він зовсім перестав її поважати, почав створювати сварки, а коли діти стали її захищати, то він пішов з будинку, але потім повернувся знов у їх будинок та звернувся до суду з заявою про розірвання шлюбу.

Зазначає, що в теперішній час спільне проживання з ОСОБА_1 неможливе, через часті сварки, непорозуміння, різне виховання, різний спосіб життя. Між нею і відповідачем існує суперечка щодо рівного поділу спільної сумісної власності, але спірне домоволодіння будувалося під час шлюбу за належні їм кошти, вирішити спір, щодо поділу спірного житлового будинку та користування ним майна в позасудовому порядку не можливо.

Тому, просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 житловий будинок загальною площею 79,4 кв.м., житловою 46,1 кв.м. з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за кожним з них право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з господарськими спорудами; а також, визнати порядок користування ними вказаним житловим будинком з господарськими спорудами, виділивши в її користування та володіння: коридор 1 площею 8.1 кв.м., кімнату 4 площею 8.5 кв. м, кімнату 5 площею 11,6 кв.м; виділити в користування та володіння ОСОБА_1 : житлову кімнату 3 площею 9,6 кв.м, житлову кімнату 2 площею 16,4 кв.м, коридор площею 2,7 кв.м, залишити у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 коридор площею 7,2 кв.м., коридор площею 1 кв.м, кухню площею 9,5 кв.м., ванну площею 2.7 кв.м., туалет площею 1,2 кв.м., комору площею 0,9 кв.м., Б- літню кухню-гараж, В-сарай, Г-сарай, Д-вбиральню, І- водоколонку, II- замощення, №1- огорожу, №2- ворога, № 3- ворота, № 4 хвіртку,

Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року зустрічна позовна заява ОСОБА_3 прийнята до провадження та вимоги позову об`єднані в одне провадження з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком (а.с. 79).

11 листопада 2020 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 184).

Позивач по первісному позову та відповідач по зустрічному позову ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволені, заперечували проти задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному позову ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засідання зустрічні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Проти задоволення первісних позовних вимог заперечували, вказуючи, що вони заявлені безпідставно, з неправдивими поясненнями в позові, зазначають, що оскільки спірний житловий будинок збудований спільною працею та на спільні кошти, то він є спільною сумісною власністю подружжя та кожному з них належить по 1/2 частині, а ОСОБА_1 в своєму позові бажає користуватися більшою частиною вказаною власністю, про що також зазначено у відзиві на первісну позовну заяву (а.с. 178-179).

Вислухавши сторони, їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 19 листопада 1977 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 39), який 20 грудня 2019 року рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області між ними розірваний, що не оспорювалося сторонами.

В період шлюбу, а саме 17.04.1989 року ОСОБА_1 видане свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , та зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі № 14 стор. 36, за номером 4417 (а.с. 4), що підтверджується витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 179671024 від 04.09.2019 (а.с. 5).

Згідно висновку про вартість майна ринкова вартість зазначеного житлового будинку з господарськими побудовами станом 26.11.2019 року склала 132900,00 грн. (а.с. 50).

Відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС України визначається, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, та відповідно до ст. 60, 71 Сімейного Кодексу України підлягає поділу. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, в силу ч.1 ст. 22 КпШС України вказане вище майно є спільною сумісною власністю сторін по справі, оскільки вказане майно було придбане ними в період шлюбу, що підтверджується вищевказаними документами та свідоцтвом про одруження.

Згідно із ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, як це встановлює ст. 65 СК України.

Як зазначали сторони в судовому засіданні в теперішній час шлюб між ними розірвано та виник спір щодо порядку користування та володіння спірним житловим будинком з господарськими спорудами, угоди про спосіб виділу частки не досягнуто.

Отже виходячи з положень ст. 60, 61, 65 Сімейного кодексу, суд дійшов висновку що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Частки сторін в спільній сумісній власності подружжя є рівними, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, якщо інше не було визначено домовленістю між ними.

Частинами 2 ст. 70 СК України передбачено умови відступу судом при поділі майна подружжя від засади рівності часток за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 , яка підлягає поділу між ними по 1/2 частині, та за ними, кожним окремо, необхідно визнати право власності по 1/2 частині вказаного нерухомого майна.

Положеннями статті 358 ЦК України регламентовано правила здійснення правомочностей співвласниками об`єкта права спільної часткової власності. Зокрема, передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зі змісту наведеної норми закону можна зробити висновок, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Вказана норма матеріального права свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна має враховуватись правова природа такої власності, адже співвласникам належать ідеальні частки у праві власності на спільне майно, які є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частку майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки спірні правовідносини у цій справі не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України виділяє у користування сторонам спору в натурі частки, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Згідно з ч. 3 ст. 319 ЦК України всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення права.

При встановленні порядку користування квартири кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина квартири з урахуванням його частки в праві спільної власності на квартиру. Разом із тим, виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Виходячи з наведених положень закону учасники права спільної часткової власності мають рівні права в здійсненні права власності на належну їм частку відповідно до її розміру.

За таких обставин суд вважає необхідним встановити порядок користування житловим будинком з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_1 житлову кімнату 3 площею 9,6 кв.м, житлову кімнату 2 площею 16,4 кв.м., виділивши ОСОБА_3 в користування житлову кімнату 4 площею 8,5 кв.м, житлову кімнату 5 площею 11,6 кв.м., допоміжні приміщення: коридор І площею 8,1 кв.м, коридор ІІ площею 2,7 кв.м,, коридор 1 площею 7,2 кв.м, кухню 6 площею 9,5 кв.м., ванну 7 площею 2,7 кв.м, туалет 8 площею 1,2 кв.м, коридор 9 площею 1,0 кв.м., комору 10 площею 0,9 кв.м, та господарські споруди літню кухню-гараж Б, сарай В, сарай Г, вбиральню Д, водоколонку І, замощення ІІ, огорожу №1, ворота №2, ворота №3, хвіртку №4 залишити у спільному користуванні співвласників, про що не заперечували сторони в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 142, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток та порядку користування житловим будинком і господарськими спорудами задовольнити частково.

Визнати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок А загальною площею 79,4 кв.м, житловою площею 46,1 кв.м. з господарськими будівлями літньої кухні-гаражу Б, сараю В, сараю Г, вбиральні Д, водоколонки І, замощення ІІ, огорожі №1, воріт №2, воріт №3, хвіртки №4, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визнавши за кожним з них право власності по 1/2 частині житлового будинку А загальною площею 79,4 кв.м, житловою площею 46,1 кв.м. з господарськими будівлями літньої кухні-гаражу Б, сараю В, сараю Г, вбиральні Д, водоколонки І, замощення ІІ, огорожі №1, воріт №2, воріт №3, хвіртки №4, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити порядок користування житловим будинком з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити в користування ОСОБА_1 житлову кімнату 3 площею 9,6 кв.м, житлову кімнату 2 площею 16,4 кв.м.

Виділити ОСОБА_3 в користування житлову кімнату 4 площею 8,5 кв.м, житлову кімнату 5 площею 11,6 кв.м.

Допоміжні приміщення: коридор І площею 8,1 кв.м, коридор ІІ площею 2,7 кв.м,, коридор 1 площею 7,2 кв.м, кухню 6 площею 9,5 кв.м., ванну 7 площею 2,7 кв.м, туалет 8 площею 1,2 кв.м, коридор 9 площею 1,0 кв.м., комору 10 площею 0,9 кв.м, та господарські споруди літню кухню-гараж Б, сарай В, сарай Г, вбиральню Д, водоколонку І, замощення ІІ, огорожу №1, ворота №2, ворота №3, хвіртку №4 залишити у спільному користуванні співвласників.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Повний текст судового рішення складено 24.12.2020.

Суддя: