Справа № 583/3512/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Яценко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Алєксєєнко І.В.,

особи, що звернулася зі скаргою ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 ,

державного виконавця Куц О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №8 м. Охтирка Сумської області скаргу ОСОБА_1 , особа, дії якої оскаржуються: старший державний виконавець Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Куц Олени Віталіївни, заінтересована особа ОСОБА_3 на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2020 ОСОБА_1 звернулася із зазначеною скаргою, в якій просить поновити їй строк на оскарження дій старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Куц О.В., яка при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № 3264841 від 03.07.2020 не вирішила питання про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_4 . Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Куц О.В. щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_4 при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № 3264841 від 03.07.2020 та зобов`язати старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Куц О.В. зняти арешт з усього майна, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладений на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області б/н від 26.11.2007, по виконавчому провадженню № 3264841, реєстраційний номер обтяження 6096570.

В обґрунтування скарги зазначила, що в провадженні Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіональною управління міністерства юстиції (м. Суми) перебувало виконавче провадження № 3264841 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, відкрите державним виконавцем на підставі виконавчого листа № АЕ-16, виданого 28.01.2000 Охтирським міським судом Сумської області.

В ході здійснення даного виконавчого провадження на майно боржника ОСОБА_4 державним виконавцем накладено арешт. Проте, при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець не зняла арешт з майна боржника. Через накладення арешту, ОСОБА_1 не має можливості звернутися до спадкоємців боржника, зокрема, до сина померлого ОСОБА_3 з вимогою про виконання зобов`язань спадкодавця, яким є боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 , його син і спадкоємець померлого - ОСОБА_3 звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В.М., однак 10.09.2020 отримав відповідь, що для видачі свідоцтва на спадщину необхідно звернутися до державного виконавця для знаття арешту з майна спадкодавця. Того ж дня заявниця звернулася до начальника Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із заявою, в якій просила зняти арешт з майна ОСОБА_4 . Однак, листом від 18.09.2020 № 35240 старший державний виконавець Гончар Н.Б. відмовилася знімати арешт та повідомила, що відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При наявності відповідного рішення суду такий може бути пред`явлений до виконавчої служби для проведення відповідних виконавчих дій. Даний лист вона отримала 28.09.2020. Вважає, що у постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець повинен був зазначити про зняття арешту з майна ОСОБА_4 , але цього не зробив.

Оскільки про порушення свого права вона дізналася лише 10.09.2020, в той же день подала до відділу державної виконавчої служби заяву про зняття арешту з майна боржника, відповідь на яку отримала лише 28.09.2020, вважає, що строк на оскарження дій державного виконавця пропущено з поважної причини.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні вимоги за скаргою підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Старший державний виконавець Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Куц О.В. в судовому засіданні заперечувала проти вимог заявниці, посилаючись на те, що ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік підстав знаття виконавцем арешту з усього майна боржника, відповідно до якої не передбачено вчинення вказаної дії у разі смерті боржника, а тому вважає, що діяла у відповідності до вимог чинного законодавства при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження. Крім того зазначила, що заявницею пропущено строк для звернення до суду зі скаргою, оскільки постанову про закінчення виконавчого провадження остання отримала особисто 03.07.2020, а тому просила відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 у зв`язку з її необґрунтованістю та пропуском строку для оскарження постанови державного виконавця.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження, суд дійшов наступного висновку.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Статтею ст. 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст.74 вказаного Закону, де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець, зокрема, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження 16.03.2000 державним виконавцем Охтирського відділу державної виконавчої служби міського управління юстиції відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № АЕ-16, виданого 28.01.2000 Охтирським міським судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу.

Постановою державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Цвик І.В. від 13.03.2018 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в сумі 117051,83 грн.

Постановою державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Цвик І.В. від 24.03.2018 накладено арешт на все рухоме майно, що належать боржнику ОСОБА_4 .

Встановлено, що боржник ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 12.06.2020 Охтирським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим повторно 06.06.2020 Охтирським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми).

Постановою старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Куц О.В. від 03.07.2020 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № АЕ-16 виданого 28.01.2000 Охтирським міським судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку зі смертю боржника.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.07.2020, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення його відчуження від 26.11.2007 Відділу державної виконавчої служби Охтирського міськроайонного управління юстиції, зареєстровано арешт нерухомого майна ОСОБА_4 , реєстраційний номер обтяження 6096570.

Згідно листа приватного нотаріуса Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В.М., направленого на адресу ОСОБА_3 10.09.2020 вих.№ 377/02-14, повідомляється, що по спадковій справі №66/2020, заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , проводиться перевірка заборон та арештів на померлого та на спадкове майно. При цьому приватним нотаріусом роз`яснено, що для зняття арешту з майна померлого та для видачі свідоцтва на спадщину заявнику необхідно звернутися до державного виконавця.

У зв`язку з цим, 10.09.2020 ОСОБА_1 звернулася до начальника Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) із заявою про зняття арешту з майна ОСОБА_4 .

З листа за підписом старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гончар Н.Б. від 18.09.2020 № 35240 вбачається, що заява ОСОБА_1 про зняття арешту розглянута, арешт з майна боржника ОСОБА_4 не знятий, державним виконавцем повідомлено ОСОБА_1 , що відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При наявності відповідного рішення суду такий може бути пред`явлений до виконавчої служби для проведення відповідних виконавчих дій.

З такими доводами державного виконавця суд не погоджується зі слідуючих підстав.

Правовідносини, що виникають в процесі виконання судового рішення органами виконавчої служби, регулюються не нормами матеріального права, а нормами виконавчого законодавства, в тому числі Законом України «Про виконавче провадження».

Способом захисту прав учасника виконавчого провадження, які порушені під час виконання судового рішення, є оскарження рішення, дії та бездіяльності державного виконавця або посадової особи органу державної виконавчої служби.

Отже, правовідносини, що виникають між учасниками виконавчого провадження з питань правомірності вчинення або невчинення виконавчих дій, регулюються нормами виконавчого законодавства (Закон України «Про виконавче провадження»).

Такі правовідносини розглядаються за правилами розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України («Судовий контроль за виконанням судових рішень») за скаргою учасника виконавчого провадження на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.04.2020 у справі № 544/394/18.

Судом встановлено, що між стягувачем та державною виконавчою службою виникли правовідносини щодо обтяження майна у виконавчому провадженні, які виникли при виконанні судового рішення, отже ці відносини регулюється нормами виконавчого законодавства та підлягають розгляду за правилами розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

З аналізу наведених правових норм слідує, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Судом встановлено, що виконавче провадження №3264841 з примусового виконання виконавчого листа №АЕ-16 від 28.01.2000 закінчене на підставі пункту 3 частини першої статті 39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Однак, при винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, не був знятий.

Після звернення стягувача із заявою про скасування арешту з майна, усупереч Закону України «Про виконавче провадження» особою, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника, державним виконавцем відповідного відділу державної виконавчої служби, арешт з майна боржника знято не було.

Таким чином, надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності, а в сукупності достатності суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо поновлення пропущеного ОСОБА_1 строку для звернення до суду із зазначеною скаргою, суд, виходячи з положень ст. 449 ЦПК України, вважає можливим поновити такий строк, оскільки вбачає поважність причин пропуску такого строку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника) (ст. 451 ЦПК України).

За таких обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, суд дійшов висновку про задоволення скарги з вищевикладених підстав, вбачаючи, що не зняття державним виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при закінченні виконавчого провадження є протиправною бездіяльністю державного виконавця і порушене право заявниці підлягає захисту шляхом зобов`язання державного виконавця зняти арешт з нерухомого майна боржника.

Керуючись ст.ст. 247, 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Куц О.В. щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_4 при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № 3264841 від 03.07.2020.

Зобов`язати старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Куц О.В. зняти арешт з усього майна, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладений на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області б/н від 26.11.2007, по виконавчому провадженню № 3264841, реєстраційний номер обтяження 6096570.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко