Ухвала

Іменем України

20 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 369/6263/16

провадження № 61-13572ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за позовом керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі державного підприємства «Київське лісове господарство» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору - Київська обласна державна адміністрація про розірвання договору, зобов`язання повернути лісову ділянку у придатному стані та демонтувати паркан,

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2016 року керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави, в особі державного підприємства «Київське лісове господарство», звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору - Київська обласна державна адміністрація про розірвання договору, зобов`язання повернути лісову ділянку у придатному стані та демонтувати паркан.

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає про те, що розпорядженням Київської обласної державної адміністрації за № 310 від 25 липня 2012 року виділено ОСОБА_1 лісову ділянку, площею 30,0 га, що знаходиться у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство» (квартал 32 Приміського лісництва ) та розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, у довгострокове тимчасове користування терміном на 49 років для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей.

На підставі цього розпорядження, між ОСОБА_1 і ДП «Київське лісове господарство» укладено договір № 1979 довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 01 серпня 2012 року, який зареєстровано в Київському обласному та по місті Києву управлінні лісового та мисливського господарства, про що в книзі реєстрації договорів на право тимчасового довгострокового користування лісами вчинено запис № 25 від 01 серпня 2012 року.

Згідно з пунктами 1.1. та 1.2. правочину, ОСОБА_1 надано у довгострокове тимчасове користування лісову ділянку для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей у виділах № 3-10, 13-21 кварталу 32 Приміського лісництва ДП «Київське лісове господарство», яка знаходиться в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області без вилучення її у постійного землекористувача - ДП «Київське лісове господарство» та без зміни цільового призначення.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язаний дотримуватись норм лісового, екологічного, земельного законодавства України, протипожежних, санітарних правил, а також правил техніки безпеки та охорони праці і має право використовувати вказану лісову ділянку відповідно до йогоумов та діючого законодавства України.

Однак, в порушення умов договору та вимог законодавства,тимчасовий лісокористувач огородив вищевказану лісову ділянку парканом, складеним із бетонних конструкцій.

Факт будівництва ОСОБА_1 на лісовій ділянці, наданій йому у довгострокове тимчасове користування у виділах № 3-10, 13-21 кварталу 32 Приміського лісництва в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району, капітального паркану з бетонних конструкцій підтверджується актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 16 квітня 2014 року та судовими рішеннями у справі № 369/3939/14-ц.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 , який не набув в установленому порядку статусу суб`єкта підприємницької діяльності, у зв`язку з чим не може здійснювати господарську діяльність, а отже, в силу вимог чинного законодавства України не має права зводити тимчасові будівлі та споруди на спірній лісовій ділянці.

Таким чином, зведення відповідачем бетонного паркану,висотою 3,3 м, який встановлено на фундаменті залізобетонного блоку типу «стакан», будівництво якого здійснено на глибину 70 см, суперечить самій правовій природі та меті використання спірної лісової ділянки.

Отже, враховуючи відсутність обмежень у загальному користуванні громадян, у тому числі на лісовій ділянці, виділеній у довгострокове тимчасове користування, ОСОБА_1 , внаслідок спорудження паркану, порушено санкціоновану державою і встановлену законом можливість громадян на вільний доступ до спірної лісової ділянки для реалізації права загального природокористування, що у свою чергу, є порушенням частини другої статті 20 Лісового кодексу України.

Прокурор звернувся із вищевказаною позовною заявою в інтересах держави, оскільки відповідачем проігноровано встановлений чинним законодавством порядок використання лісової ділянки, яка є національним природним багатством та власністю Українського народу.

З огляду на зазначені порушення постійним лісокористувачем не вжито заходів для їх усунення, тому прокурор правомірно реалізує представницькі повноваження шляхом звернення до суду з даним позовом.

Враховуючи викладене, керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області з посиланням на вимоги статті 121 Конституції України, статей 18, 20, 74 Лісового кодексу України, статей 526, 598, 611, 651, 653 ЦК України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» просить розірвати договір № 197 про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 01 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 і ДП «Київське лісове господарство», зобов`язати ОСОБА_1 повернути ДП «Київське лісове господарство» ділянку, площею 30,0 га, яка розташована у виділах № 3-10 , 13-21 кварталу 32 Приміського лісництва та знаходиться в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області у придатному для використання стані, демонтувати установлений ним паркан та стягнути понесені витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року провадження в цивільній справі за позовом керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави, в особі ДП «Київське лісове господарство» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору - Київська обласна державна адміністрація про розірвання договору, зобов`язання повернути лісову ділянку у придатному стані та демонтувати паркан закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що існує рішення суду, яким вже було вирішено аналогічний спір з тих же підстав, між тими самими сторонами та рішення суду, яке набрало законної сили 29 липня 2015 року, у зв`язку з чим провадження по даній справі підлягає закриттю. Крім цього, сторонами по справі не заперечується та обставина, що суб`єктний склад та предмет позову судових справ № 369/6263/16-ц та № 369/3939/14-ц є тотожними, що відповідає дійсності та підтверджується матеріалами справи.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року апеляційну скаргу керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області задоволено.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у вказаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: заявнику необхідно було сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 420,40 грн та роз`яснено про наслідки її невиконання.

На адресу суду надійшли матеріали на виконання вимог ухвали.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до вказаної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови (справи) повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Отже, для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову.

Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави закривати провадження у справі.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити на підставі яких фактів (обставин) і закону позивач просить про захист свого права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 серпня 2014 року у справі № 369/3939/14-ц задоволено позов заступника прокурора Київської області в інтересах держави, в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового господарства та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство» до ОСОБА_1 .

Зокрема, розірвано договір про дострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 01 серпня 2012 року № 197, укладений між ОСОБА_1 та ДП «Київське лісове господарство», та повернуто ДП «Київське лісове господарство» лісову ділянку, площею 30,00 га, яка розташована у виділах № 3 , 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21 кварталу № 32 Приміського лісництва в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем по справі ОСОБА_1 були порушені вимоги статей 20, 74 Лісового кодексу України та Правил використання корисних властивостей лісів, що затверджені наказом Міністерства аграрної політики та продовольства за № 502 від 14 серпня 2012 року, оскільки він без дозволу постійного землекористувача ДП «Київське лісове господарство» здійснив часткове пошкодження лісових насаджень та установив капітальний бетонний паркан на спірній лісовій ділянці, тим самим відповідач істотно порушив умови договору про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 01 серпня 2012 року, а саме пункт 4.3.3. договору, а отже даний договір підлягає розірванню, а земельна ділянка, площею 30,0 га, підлягає поверненню до ДП «Київське лісове господарство».

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року, по справі № 22ц-780/5355/2014 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 серпня 2014 року скасовано та ухвалено по справі нове рішення, яким в задоволенні позову заступника прокурора Київської області в інтересах держави, в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарства», відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що наявні в матеріалах справи докази спростовують доводи позивача по справі щодо здійснення відповідачем часткового пошкодження лісових насаджень та встановлення капітального бетонного паркану у виділах № 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21 кварталу № 32 Приміського лісництва в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району без дозволу постійного лісокористувача ДП «Київське лісове господарство».

Відтак, вимоги заступника прокурора Київської області про розірвання договору про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 01 серпня 2012 року № 197, укладеного між ДП «Київське лісове господарство» та ОСОБА_1 та повернення лісової ділянки є безпідставними.

11 липня 2016 року керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави, в особі державного підприємства «Київське лісове господарство», звернувся до суду із даним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору - Київська обласна державна адміністрація, про розірвання договору, зобов`язання повернути лісову ділянку у придатному стані та демонтувати паркан.

За цим позовом 03 листопада 2016 року місцевим судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 31 липня 2019 року зазначені судові рішення скасовані і справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, як зазначено, повно та всебічно оцінивши зібрані докази, судам слід з'ясувати, чи мав право відповідач встановлювати паркан та встановити до якої групи споруд за своїми технічними характеристиками та конструктивними рішеннями відноситься зведена огорожа, чи може бути встановлення такої огорожі підставою для розірвання договору про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою, а також дати відповідь на довід позовної заяви щодо не набуття ОСОБА_1 статусу суб'єкта господарювання.

Натомість, суд першої інстанції, в порушення положень статті 417 ЦПК України, без виконання зазначених вказівок Верховного Суду, які є обов`язковими для нього, ухвалою від 04 лютого 2020 року закрив провадження в справі за позовом керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави, в особі державного підприємства «Київське лісове господарство», до ОСОБА_1 , третя особа - Київська обласна державна адміністрація про розірвання договору, зобов`язання повернути лісову ділянку у придатному стані та демонтувати паркан.

Установивши, що позовні вимоги у даній справі, не є тотожними з позовними вимогами у справі № 369/3939/14-ц, апеляційний суд відповідно до наданих йому процесуальним законом повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про те, що місцевий суд помилково закрив провадження у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за позовом керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі державного підприємства «Київське лісове господарство» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору - Київська обласна державна адміністрація про розірвання договору, зобов`язання повернути лісову ділянку у придатному стані та демонтувати паркан відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

І. М. Фаловська