№ 207/1992/19
№ 2/207/348/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Кам`янське .

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді Скиби С.А. , при секретареві Крупновій І.М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське справу № 207/1992/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Адміністрації Південного району Кам`янської міської ради , про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька ,

В С Т А Н О В И В

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою , у якій просила надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України у будь-яку країну світу та на тимчасово непідконтрольну Україні ( окуповану ) територію Донецької , Луганської області , Автономної Республіки Крим у її супроводі або у супроводі осіб , уповноважених нею без письмової згоди та без супроводу батька дитини ОСОБА_2 на протязі трьох років , оскільки з 2012 року з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у шлюбі , який рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року було розірвано . Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею і знаходиться на її повному утриманні . Має близьких родичів , які мешкають на окупованій території Донецької області та АР Крим , також має можливість оздоровити дитину на курортах . Син хворіє простудними захворюваннями , тому є необхідність його оздоровлення та санаторно-курортного лікування . Однак ОСОБА_2 безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України .

У подальшому позивачка ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги і просила надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України у її супроводі або у супроводі осіб , уповноважених нею без письмової згоди та без супроводу батька дитини ОСОБА_2 протягом 3 років .

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не явилася , письмово просила розглядати справу без її участі , заявлений позов підтримала повністю .

Представник позивачки ОСОБА_4 у судове засідання не явився , письмово просив розглядати справу без його участі , просив позов задовольнити .

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання неодноразово не явився , про день та час розгляду справи повідомлений належним чином , причину неявки суду не повідомив , не надав відзив . У наданому клопотанні просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивачкою не надано аргументованих фактів необхідності виїзду дитини за межі України бей його дозволу.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування м. Кам`янське Дніпропетровської області Адміністрації Південного району Кам`янської міської ради у судове засідання не явилася , письмово просив розглядати справу без його участі .

Суд , вивчивши матеріали справи , вважає , що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав .

У судовому засіданні встановлено , що сторони по справі з 27 квітня 2012 року перебували у шлюбі , який рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року було розірвано ( а.с. 7 ) , мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 8 ) , який проживає разом з позивачкою і знаходиться на її повному утриманні .

Позивачка ОСОБА_1 має близьких родичів , які мешкають на окупованій території Донецької області та Автономної Республіки Крим , має можливість оздоровити дитину на курортах . Дитина хворіє простудними захворюваннями , тому є необхідність щодо оздоровлення та санаторно-курортного лікування дитини .

Згідно ст. 141 СК України мати , батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини , незалежно від того , чи перебували вони у шлюбі між собою . Розірвання шлюбу між батьками , проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини .

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному , хто на законних підставах перебуває на території України , гарантується свобода пересування , вільний вибір місця проживання , право вільно залишати територію України , за винятком обмежень , які встановлюються законом .

Згідно ст. 313 ЦК України 2003 року фізична особа , яка не досягла 16-ти років , має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків ( усиновлювачів ) , піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб , які уповноважені ними .

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину , піклуватися про її здоров`я , фізичний , духовний та моральний розвиток . Батьки зобов`язані поважати дитину .

Згідно зі ст. 153 СК України мати , батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою , крім випадків , коли таке право обмежене законом .

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності . Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини .

Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 , виїзд з України громадян , які не досягли 16-річного віку ,

в супроводі одного з батьків або інших осіб , уповноважених одним з

батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків : у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій : рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину , який не досяг 16-річного віку , без згоди та супроводу другого з батьків .

Виїзд з України громадян , які не досягли 16-річного віку , в супроводі одного з батьків або інших осіб , уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням в ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі , якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску .

Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей , незалежно від того , здійснюються вони державними чи приватними установами , що займаються питаннями соціального забезпечення , судами , адміністративними чи законодавчими органами , першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини .

З огляду на викладене , діючим законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон , проте , встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків .

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків , оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків , порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального , культурного , мовного середовища дитини , що впливає на її подальше життя , розвиток і виховання .

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно . Той із батьків , хто проживає окремо від дитини , зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею . Той із батьків , з ким проживає дитина , не має права перешкоджати тому з батьків , хто проживає окремо , спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні , якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок , що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини , а тимчасовий виїзд дитини за кордон ( із визначенням конкретного періоду ) у супроводі того з батьків , з ким визначено її місце проживання , та який здійснює забезпечення дитині рівня життя , необхідного для всебічного розвитку , не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею . У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим , оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу , особливо у відносинах між колишнім подружжям , який може використовуватися не в інтересах дитини . Кожна справа потребує детального вивчення ситуації , врахування різноманітних чинників , які можуть вплинути на інтереси дитини , у тому числі її думки , якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди . Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період , з визначенням його початку й закінчення .

Положеннями чинного законодавства передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька ( одноразовий ) , з визначенням його початку і закінчення . Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди матері на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, закріпленого ст. 141 , 157 СК України .

Дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим , тобто таким , що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном .

При вирішенні спору суд повинен встановити наявність в особи , яка звернулася з позовом , суб`єктивного матеріального права або законного інтересу , на захист якого подано позов , а також з`ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання . Суд не може задовольняти позовні вимоги щодо захисту права , яке може бути порушене в майбутньому і щодо якого невідомо , чи буде воно порушене , зокрема , вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди одного з батьків , оскільки невідомо , чи буде необхідність в отриманні дозволу , а якщо і настане така необхідність , можливо , відповідач безперешкодно його надасть .

Позивачкою ОСОБА_1 не надано будь - яких доказів , що відповідач ОСОБА_2 відмовив їй у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон , в тому числі не надано доказів , що позивачка попередньо зверталася до нотаріуса з метою оформлення нотаріально посвідченої згодою другого з батьків на виїзд дитини за кордон , і відповідач ухилився від надання такого дозволу .

За викладених обставин , суд вважає , що надання дозволу на виїзд дитини за кордон на такий період , як зазначає позивачка , без згоди батька , грубо порушуватиме його право на участь у вихованні дитини та фактично позбавить його можливості знати про місцезнаходження сина , умови проживання та інші обставини стосовно нього , що згідно із вимогами чинного законодавства є неприпустимим .

Суд вважає , що виїзд неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України у супроводі позивачки без письмової згоди та без супроводу батька дитини на протязі 3 років не відповідає інтересам дитини в частині її інтелектуального , морального та соціального розвитку .

Таким чином , у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити у повному обсязі .

При розподілі судових витрат суд враховує , що у задоволенні позову відмовлено , тому судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки .

Керуючись ст. 141 , 150 , 153 , 157 СК України , ст. 313 ЦК України 2003 року , ст. 1 - 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» , ст. 10 , 19 , 81 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , місце проживання : АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , місце проживання : АДРЕСА_2 , номер облікової картки платника податків : НОМЕР_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Адміністрації Південного району Кам`янської міської ради , про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя С.А. Скиба