Справа № 459/2547/18
Провадження № 2/459/71/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Жураковського А.І.

з участю секретаря Ганас К.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні підвальним приміщенням будинку АДРЕСА_1 , шляхом надання їй доступу до цього приміщення для одноособового користування. В обґрунтування позову зазначила, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає з 1977 року. Жителі даного будинку, за спільною домовленістю всіх власників квартир, з 1977 року розподілили між собою площу підсобного приміщення, яке знаходиться під житловим будинком та облаштували собі, для кожного хто виявив бажання, окремі підвали. Зазначає, що 18.08.2017 р. відповідач придбав у даному будинку квартиру АДРЕСА_3 та в червні 2018 р. безпідставно обмежив їй доступ до приміщення підвалу, яким вона користувалась десять років, замінивши замок на дверях та зайнявши дане підвальне приміщення. За таких обставин вважає, що порушено її право власності, а тому покликаючись на норми цивільного законодавства просить задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити пославшись на порушення прав позивача як користувача підвального приміщення. Позивачка суду пояснила, що спірне підвальне приміщення вона придбала по усній домовленості в своєї знайомої, яка станом на сьогоднішній день померла, та використовувала такий для зберігання інструментів. У 2018 р. виявила, що на дверях в підвал висіла інша колодка і її речі були винесеними з підвалу. Ствердила, що відповідач розбив замок у її підвалі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили, вважають його необґрунтованим та безпідставним. Відповідач суду пояснив, що він придбав квартиру разом із підвалом. Так, колишній чоловік власниці квартири показував йому дану квартиру разом із підвалом. Він зайшов у підвал щоб його оглянути, у такому не було світла та було багато павутиння, після чого підвал закрив. Через деякий час він знов спустився в підвал щоб його перевірити, але не міг туди зайти. До цього моменту йому не було відомо про те, чи користувалася позивачка даним підвальним приміщенням.

Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку.

Позивачка є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_4 (загальна площа 77,7 кв.м., складається із коридору, ванни, туалету, кухні, трьох кладовок, балкону та чотирьох жилих кімнат), що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на квартиру від 24.04.2000 р. та договору купівлі-продажу 2/4 частини квартири від 29.10.2001 р.

Відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_5 (загальна площа 51,4 кв.м., складається із коридору, ванни, туалету, кухні, двох кладових, балкону та двох житлових кімнат), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №134660410 від 16.08.2018 р.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_5 , остання є колишньою сусідкою сторін по справі, у 2018 році до неї телефонували позивачка та працівник поліції з-приводу того, що в підвалі зірвали замок і виставили речі позивачки. Квартира АДРЕСА_6 з 1979 р. належала її матері, при цьому остання володіла також підвалом, який придбала у іншої особи за готівку по домовленості. В 2012 р. її мама продала позивачці даний підвал, який не мав технічної документації та не був приватизованим. У серпні 2017 р. дану квартиру вона продала відповідачу, при цьому в договорі купівлі-продажу не йшла мова про підвал. Колишній чоловік, якому вона залишила ключі від квартири, показував таку покупцям. Їй не відомо чи показував останній відповідачу підвал.

Згідно показів свідка ОСОБА_6 , остання є сусідкою сторін по справі, вважає, що позивачкою було придбано підвал. Років 7-8 позивачка користувалась даним підвалом. Зі слів позивачки їй відомо, що відповідач сам зайшов в підвал та розбив замок.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_7 , останній є батьком відповідача, що він шукав квартиру з підвалом, яку мав намір придбати синові. Колишній чоловік власниці квартири показував їм квартиру разом із підвалом, при цьому підвал був занедбаним та в ньому не було світла. Останній зазначив, що якби там не було підвалу вони б дану квартиру не купували, а тому вважає, що ними було придбано квартиру разом із підвалом. Перших два місця їх попросили нічого не чіпати в підвалі з метою його прибирання, згодом син поміняв замок оскільки такий не відкривався.

Згідно показів свідка ОСОБА_8 , остання є сусідкою сторін по справі, зі слів позивачки їй відомо, що остання придала підвал у матері попередньої власниці квартири АДРЕСА_6 . Років 6-7 позивачка користувалась даним підвалом. Зазначила, що в даному будинку у неї також є підвал, проте права власності на комірки у нікого не має, жителі будинку самостійно займали площу у підвальному приміщенні.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України)

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 9 листопада 2011 року за №14-рп/2011 по справі №1-22/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення. Крім того, таке функціональне призначення, як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку, має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку.

Згідно з п. 4.3 Рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 по справі №1-2/2004 за конституційним зверненням ОСОБА_10 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (Справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) Конституційний Суд України визначив, що відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ) всі суб`єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів і т. ін. Одночасно, даним рішенням Конституційний Суд України вирішив, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України та рішень Конституційного Суду України дає підстави для висновку про те, що власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень, у тому числі підвалів. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків.

Фактичні обставини справи та наявні докази переконливо свідчать про те, що спірне приміщення, яке відповідач використовує для власних потреб, є загальним підвальним приміщенням багатоквартирного житлового будинку, тобто допоміжним приміщенням, яким мають право користуватись усі власники квартир у будинку, оскільки таке призначене для забезпечення експлуатації та обслуговування багатоквартирного будинку.

За таких обставин у сторін відсутні правові підстави для одноособового використання вказаного вище допоміжного приміщення без згоди всіх власників квартир будинку.

Твердження позивача щодо наявності у неї права приватної власності на спірне підвальне приміщення суд вважає голослівними та безпідставними.

За таких обставин і міркувань позов є необґрунтованим і безпідставним, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.10.2020 р.

Суддя: А. І. Жураковський