Справа № 361/63/20
Провадження № 2/361/1598/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

15 жовтня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київськоїобласті в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретарів Бас Я.В., Радченко К.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, інфляційних втрат і трьох відсотків річних від простроченої суми,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 325 041, 85 грн., з яких: 50000,00 грн. - сума позики, 2206,85 грн. - 3% річних, 4835,00грн. - індекс інфляції, 268 000,00 грн. - пеня в розмірі 1% за кожен день прострочення.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 07 червня 2018 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав у позику ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 50 000, 00 грн., зі строком повернення до 07 липня 2018 року, а у разі недодержання даного зобов`язання відповідач повинен сплатити пеню в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення. Укладення договору позики підтверджується розпискою від 07 червня 2018 року, яка підписана ОСОБА_3 та відповідає вимогам законодавства. Позивач виконав свої зобов`язання за договором позики, передав відповідачу вказану суму. Однак відповідач умови договору не виконала, станом на 26 грудня 2019 року суму позики в розмірі 50 000, 00 грн. позивачу не повернула.

Оскільки відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, позивач просить стягнути з неї в судовому порядку не повернуту суму боргу в розмірі 50000, 00 грн., пеню за прострочення виконання зобов`язання у визначеному в договорі розмірі, що складає 268 000,00 грн., а також в порядку ст. 625 ЦК України 3 % річних за період з 08.07.2018р. по 26.12.2019 р. в сумі 2206,85 грн. та інфляційні втрати в сумі 4835,00грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2020 року відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

07 серпня 2020 року відповідач подала відзив, в якому заперечувала проти даного позову. В обґрунтування заявленої позиції зазначила, що жодних боргових розписок на користь ОСОБА_1 нею не складалося та на жодній з розписок не вчинялося її підпису.

Крім того, зазначила, що її належним чином не було повідомлено про призначення підготовчого засідання у даній справі, а тому вона була позбавлена можливості заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, за результатами проведення якої було б встановлено або ж спростовано факт написання нею даної розписки.

Також в даному відзиві відповідач просила суд повернутися до стадії підготовчого провадження та надати їй можливість заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Подавши відзив 07 серпня 2020 року до суду заяви про поновлення строку для його подачі не подавала, та із таким клопотанням до суду не зверталась.

Відповідно ст. 126 ЦПК Україниправо на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідност.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2020 року у задоволенні клопотання відповідача про повернення до підготовчого судового засідання відмовлено.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеному у позові.

Протокольною ухвалою суду від 02.10.2020 р. явка відповідача визнавалася обов`язковою, проте відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими під розписку, в судове засідання не з`явилися. Відповідач подала заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з зайнятістю її представника в іншому судовому процесі, проте жодних доказів до заяви не додано.

Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив провести заочний розгляд справи, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, що підтверджується письмовою розпискою.

Згідно даної розписки відповідач підтвердив факт укладення договору позики і факт отримання ним в позику 50000, 00 грн. від позивача. Строк повернення отриманої позики до 07 липня 2018 року, а у разі недотримання цього зобов?язання позичальник зобов`язується виплатити пеню в розмірі 1% від суми за кожен день прострочення.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 1046 ЦК України визначено , що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежновідсуми.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження наявності між сторонами даного боргового зобов`язання, позивач в судовому засіданні надав суду оригінал розписки відповідача, яка повністю відповідає змісту долученої до матеріалів справи копії даної розписки та сумі позики, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, підпис позичальника в розписці збігається з підписом на копії паспорта ОСОБА_3 , тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом.

Сторони дотримались письмової форми договору.

Відповідач оспорювала факт написання нею розписки, однак жодних доказів на підтвердження цього суду не надала, у встановленому законом порядку клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявила.

Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштівпозичальнику на вказаних у розписціумовах, тобто виконання ним умов договору.

Надана позивачем розписка відповідає вимогам закону до письмової форми договору позики між фізичними особами. В ній є інформація щодо всіх істотних умов договору позики, і дана розписка є належним доказом укладення між сторонами вказаного договору позики на вказаних у розписці умовах.

Також розписка є належним доказом на підтвердження отримання позичальником позичених грошових коштів.

Таким чином для позичальника з даного договору і після отримання ним позичених коштів виникли певні грошові зобов`язання, зокрема по поверненню коштів у визначений строк.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКУкраїни).

Згідно ст. 525 ЦК Українизобов`язанняповиннівиконуватисьналежним чином і одностороння відмовавідзобов`язання не допускається.

Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконала, і не повернула позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці).

Тому сума позики (згідно з розпискою непогашена сума позики в розмірі 50000,00 грн.) підлягає стягненню з відповідача на користьпозивача у повному розмірі.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У даному випадку з наданої розписки, встановлено факт укладення договору позики, факт отриманняпозичальником грошей і вид укладеного договору та умови, на яких позичальником гроші отримані.

Крім того, в даній розписці, якою позичальник підтверджує наявне у неї грошове зобов`язання по поверненню позивачу позичених грошей в сумі 50 000, 00грн. у вказаний у розписці строк, позичальник підтвердила наявність домовленості між сторонами при укладенні договору про наслідки, що настають для неї у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання за даною розпискою, а саме про сплату 1% від простроченого зобов`язання за кожен день прострочення.

Позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) з розрахунку 1% від суми боргу за кожен день простроченняповернення боргу, що становить 268000,00грн. (536 днів х 500 грн.= 268000 грн.).

Суд вважає дані позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Підстав для звільнення позичальника-боржника від виконання даного обов`язку чи зменшення його розміру суд не встановив, відповідних клопотань та доказів відповідач суду не подав.

Щодо стягнення 3 % річних в сумі 2206, 85 грн. та інфляційних збитків в сумі 4835,00 грн., суд зазначає наступне:

За проведеним позивачем розрахунком сума інфляційних збитків складає 4835,00 грн. та підлягає стягненню на його користь.

Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 2206, 85 грн., оскільки за договором позики від 07 червня 2018 року встановлена інша міра відповідальності боржника за прострочення виконання ним боргового зобов`язання, а саме у вигляді стягнення пені в розмірі 1% від суми заборгованості.

Також, оскільки позов задовольняється, то стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст.141 ЦПК України підлягають понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позову - 3250, 43 грн.

Керуючись ст.ст .12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 07 червня 2018 року у розмірі 322835 грн. 00 коп., яка складається з:

50 000.00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень) - сума позики;

4 835,00 грн. (чотири тисячі вісімсот тридцять п`ять гривень) - індекс інфляції;

268 000.00 грн. (двісті шістдесят вісім тисяч гривень) - пеня в розмірі 1 % за кожен день прострочення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3250 грн. 43 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови, суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.