Справа № 490/9152/20
н/п 2-зз/490/28/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

28 грудня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Шолох Л.М., при секретарі Черновій Н.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

До Центрального районного суду м. Миколаєва 21 грудня 2020 року надійшла заява ОСОБА_1 про: скасування арешту на квартиру АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер запису про обтяження 1812154; виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис від 21 жовтня 2005 року, номер запису про обтяження 1812154 про арешт квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 вказує на те, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2005 року за заявою позивача у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про визнання угод недійсними та виселення шляхом накладання арешту на спірну квартиру, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Однак, ОСОБА_2 не має ніякого стосунку до цієї квартири. Власником зазначеної квартири з 27 січня 2003 року є заявниця ОСОБА_1 .

Її право власності на цю квартиру виникло на підставі договору купівлі-продажу, який був предметом спору у даній справі. Однак, від позовних вимог до неї про визнання договору купівлі-продажу від 27 січня 2003 року недійсним позивачка ОСОБА_5 відмовилася. Про накладення арешту на її квартиру заявниця ОСОБА_1 дізналась тільки 18 листопада 2020 року під час спроби укладення договору купівлі-продажу своєї квартири. Наступного дня 19 листопада 2020 року заявниця звернулася до суду з заявою про видачу копії ухвали суду, на підставі якої накладено арешт на її квартиру. Копію цієї ухвали вона отримала 21 грудня 2020 року. Тому заявниця посилаючись на приписи статті 154 ЦПК України просить задовольнити її заяву про скасування заходів забезпечення позову. Будь-якого обґрунтовування вимог щодо виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження означеної квартири заявницею не наведено.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 грудня 2020 року визначено головуючого по справі суддю Шолох Л.М.

У судове засідання заявниця не з`явилася, надавши суду заяву з проханням провести розгляд заяви без її участі. Вимоги поданої заяви підтримала, просила задовольнити її в повному обсязі. Інші учасники справи до суду не з`явилися.

Враховуючи зазначене та зважаючи на необхідність дотримання встановленого частиною другою статті 158 ЦПК України п`ятиденного строку для розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви ОСОБА_1 за відсутності учасників справи, які не з`явилися, за наявними матеріалами справи.

Вивчивши доводи заяви ОСОБА_1 та матеріали цивільної справи № ц2-4/08 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Миколаївської міської ради про визнання угоди недійсною, судом встановлено таке.

Згідно із приписами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Питання щодо скасування заходів забезпечення позову врегульовано статтею 158 ЦПК України, в редакції чинній на момент звернення ОСОБА_1 із даною заявою.

Заявниця помилково посилається на статтю 154 ЦПК України, оскільки її норми врегульовують питання зустрічного забезпечення, тоді як у поданій до суду заяві ОСОБА_1 заявляє вимоги про скасування заходів забезпечення позову. Тому у даному випадку застосуванню підлягають норми статті 158 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду (частина друга статті 158 ЦПК України).

Заява ОСОБА_1 надійшла до суду та передана судді 21 грудня 2020 року. З огляду на те, що 25, 26 та 27 грудня є вихідними днями, останній день для розгляду цієї заяви є 28 грудня 2020 року.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала (частина четверта статті 158 ЦПК України).

З матеріалів цивільної справи №ц2-4/08 слідує, що ОСОБА_2 13 лютого 2002 року звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила договір купівлі-продажу від 06 вересня 1999 року реєстраційний № І-123, укладений на УТБ «Нерухомість», за який відповідач набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнати недійсним; виселити ОСОБА_3 та всіх осіб, які спільно з нею проживають з квартири АДРЕСА_1 .

Надалі 10 жовтня 2005 року ОСОБА_6 звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в якому просила:

- визнати укладений відповідачкою ОСОБА_3 договір купівлі-продажу від 06 вересня 1999 року № І-123 на УТБ «Нерухомість» про придбання квартири АДРЕСА_1 , недійсним;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27 січня 2003 року реєстровий №254, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2005 року прийнято відмову позивачки ОСОБА_2 від позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 про виселення.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2005 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 . Заборонено ММБТІ м. Миколаєва, Першій державній нотаріальній конторі, приватним нотаріусам здійснювати угоди по розпорядженню вказаним майном (а.с. 179).

Надалі, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2008 року прийнято відмову від частини позовних вимог від позивача ОСОБА_2 . Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання угод недійсними та виселення закрито в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання угоди недійсною від 27 січня 2003 року та виселення.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2008 року позов задоволено частково. Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 06 вересня 1999 року на УТБ «Нерухомість Миколаїв» за № 1-283 між ОСОБА_11 і ОСОБА_3 визнано недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Це рішення ніким оскаржено не було та набрало законної сили.

З наведеного слідує, що заявниця ОСОБА_1 є учасником справи та має право в порядку статті 158 ЦПК України звернутися із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Із наданої заявницею інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18 листопада 2020 року та з наявних у матеріалах справи доказів слідує, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Право власності на це майно у заявниці виникло на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яновською С.О. (а.с. 180).

Цей договір не був предметом судового контролю у даній справі, оскільки позивачка ОСОБА_2 відмовилася від позовних вимог про визнання його недійсним і її відмова прийнята ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2008 року. Як свідчать матеріали справи ця ухвала ніким оскаржена не була та набрала законної сили.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, з огляду на приписи статті 204 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу від 27 січня 2003 року є правомірним, оскільки іншого не встановлено ані законом ані рішенням суду.

Відтак право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 виникло із законних підстав, а арешт, накладений судом на цю квартиру, є перешкодою у здійсненні нею прав, визначених статтями 317 та 319 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2005 року (про накладення арешту на спірну квартиру) не було визначено строк на який судом застосовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру. А судом після ухвалення 15 квітня 2008 року рішення по суті позовних вимог, не було вирішено питання про скасування накладеного на квартиру АДРЕСА_1 арешту.

Як зазначив Верховний Суд України у пункті 10 постанови Пленуму № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Оскільки розгляд даної справи по суті позовних вимог закінчився ухваленням судом рішення від 15 квітня 2008 року, яке набрало законної сили, суд вважає заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову обгрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.

Отже, арешт, накладений ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2005 року, на квартиру АДРЕСА_1 , слід скасувати.

Щодо вимог заяви ОСОБА_1 про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис від 21 жовтня 2005 року, номер запису про обтяження 1812154 про арешт квартири АДРЕСА_1 , суд зазначає таке.

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, яка підлягає розгляду у порядку статті 158 ЦПК України.

Аналіз статті 158 ЦПК України дає можливість зробити висновок про те, що за результатами розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову, суд може постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову чи про відмову у їх скасуванні. При цьому можливість вирішення будь-який інших вимог, крім скасування заходів забезпечення позову, даною статтею не передбачена.

Більше того, відповідно до пункту 24 розділу Державна реєстрація відомостей про припинення обтяження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830 записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

З огляду на зазначене вимоги про виключення запису про обтяження 1812154 про арешт квартири АДРЕСА_1 не можуть бути розглянуті у порядку статті 158 ЦПК України.

Керуючись статтею 158 ЦПК України, постановою Пленуму № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Скасувати, накладений ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2005 року, арешт на квартиру АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер запису про обтяження 1812154.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Шолох Л.М.