Провадження № 2/344/945/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до міського голови м.Івано-Франківська, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження міського голови від 05.08.2002 року №487р. «Про оформлення права власності» та визнання недійсним свідоцтва про право власності від 05.09.2002 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до міського голови м.Івано-Франківська, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження міського голови від 05.08.2002 року №487р. «Про оформлення права власності» та визнання недійсним свідоцтва про право власності від 05.09.2002 року.В обгрунтування позову зазначила, що згідно договору купівлі-продажу від 27 грудня 1995 року її син ОСОБА_3 став власником квартири АДРЕСА_1 . Продавцями квартири були ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12.07.2018 року серії НОМЕР_1 . ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 та спадкоємцем після його смерті, що підтверджується копією довідки приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Федчук О.Б. від 07.05.2019 року №81/01-16.

При оформленні спадщини позивачці стало відомо, що квартира в якій проживав спадкодавець не є власністю ОСОБА_3 . З відповіді ОБТІ від 08.02.2019 року №00235 позивачці стало відомо, що згідно архівних даних 05.09.2002 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . Підстава для реєстрації права власності - свідоцтво про право власності від 05.09.2002 року видане Івано-Франківським МУЖКГ на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05.08.2002 року №487р.Вважає розпорядження міського голови від 05.08.2002 року №487 року«Про оформлення права власності» незаконним, оскільки ним було порушено законодавство, яке регулює правовідносини щодо набуття права власності на майно і одночасно ним порушено право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру. Просить постановити рішення, яким поновити строк для оскарження розпорядження міського голови м. Івано-Франківська від 05.08.2002 року № 487 «Про оформлення права власності» та свідоцтва про право власності від 05.09.2002 року; визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови м. Івано-Франківська від 05.08.2002 року № 487 «Про оформлення права власності». Визнати недійсним свідоцтво про право власності від 05.09.2002 року, видане Івано-Франківським МУЖКГ на підставі розпорядження міського голови м. Івано-Франківська від 05.08.2002 року № 487.

29.10.2019 року представник міського голови м.Івано-Франківська подала до суду відзив на позов в якому просила у задоволенні позову відмовити (а.с.45-46).

06.11.2019 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив у задоволенні позову відмовити (а.с.57-59).

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити.

Представник міського голови м.Івано-Франківська підтримала відзив на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин 1-3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 27.12.1995 року був укладений договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 продали, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28.03.2002 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 про визнання недійсною угоди купівлі продажу квартири, позов задоволено. Визнано недійсною угоду купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27.12.1995 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 т а ОСОБА_3 та застосувати правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі, тобто укладеною угоду між ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а.с.7).

11.07.2002 року ОСОБА_2 звертався із заявою до міського голови м. Івано-Франківська стосовно оформлення на нього право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.17).

На підставі розпорядження міського голови від 05.08.2002 року № 487-р оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.16).

05 вересня 2002 року ОСОБА_2 Івано-Франківським ОБТІ було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.55).

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.11.2002 року, рішення Івано-Франківського міського суду від 28.03.2002 року скасовано (а.с.8).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.10.2003 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_10 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.9).

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.01.2004 року, рішення Івано-Франківського міського суду від 27.10.2003 року залишено без змін (а.с.10).

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах ВС України, рішення Івано-Франківського міського суду від 27.10.2003 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області залишено без змін (а.с.11).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.12.2004 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, позов задоволено. Квартиру АДРЕСА_1 залишено у власності ОСОБА_3 , стягнувши з нього в користь ОСОБА_11 - половину її вартості - 57409,59 грн. (а.с.68).

На виконання рішення суду ОСОБА_3 було сплачено грошові кошти, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.69-79).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_2 від 22.01.2008 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 розірвано (а.с.67).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.10.2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_11 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, позов задоволено. Визнано ОСОБА_11 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 (а.с.71).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12.07.2018 року серія НОМЕР_3 (а.с.12).

Відповідно до довідки Івано-Франківського ОБТІ від 08.02.2019 року № 00235, що видана ОСОБА_1 , стосовно реєстрації права власності повідомляє, що згідно архівних даних 05.09.2002 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підстава для реєстрації права власності - свідоцтво про право власності від 05.09.2002 року, видане Івано-Франківським МУЖКГ на підставі рішення МВК від 05.08.2002 року № 487-р (а.с.14).

Як вбачається з довідки Івано-Франківського ОБТІ від 11.07.2019 року № 00214, згідно архівних даних в період з 1995 року по 2002 рік за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підстава для реєстрації права власності - договір купівлі-продажу від 27.12.1995 року (а.с.19).

Відповідно до довідки, що видана приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Федчук О.Б., від 01.10.2019 року № 192/01-16, приватним нотаріусом Федчук О.Б. заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем майна померлого є його мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована в АДРЕСА_2 , яка 06.09.2018 року подала заяву про прийняття спадщини за законом (а.с.33).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, що закріплена ст. 257 ЦК України становить три роки.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності (ч. 2 ст. 267 ЦК України).

За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оцінюючи поважність причин пропущення строку звернення до суду, суд бере до уваги те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть визнаватись лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. В справі такі обставини позивачем суду наведені, а саме, позивачка дізналася про факт реєстрації права власності за відповідачем лише після смерті сина, під час прийняття спадщини, тому доводи позивача в частині того, що встановлений законом строк звернення до суду вона пропустила з поважних причин, суд визнає обгрунтованими.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

статті 41 Конституції України вказано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.ідповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Обєктом права власності може бути згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України квартира.

Права власника житлового будинку, квартири визначені, зокрема, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У ст.19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Отже, умовою для подання цього позову є невідповідність акта, прийнятого виконавчим органом органу місцевого самоврядування, вимогам закону, а також порушення цим актом права власності позивача. При цьому, незаконність може полягати як у невідповідності акта компетенції органу, який його прийняв, так і в безпосередньому порушенні права власності виданням такого акта.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що у міського голови не було підстав для задоволення звернення ОСОБА_2 щодо набуття права власності на спірну квартиру, оскільки рішенням суду від 28.02.2020 року не було визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру, а тільки було визнано недійсною угоду купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27.12.1995 року укладену між ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 т а ОСОБА_3 .

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому розпорядження міського голови м.Івано-Франківська від 05.08.2002 року №487р. «Про оформлення права власності» слід визнати незаконним та скасувати, а свідоцтво про право власності від 05.09.2002 року видане Івано-Франківським МУЖКГ на підставі розпорядження міського голови м.Івано-Франківська від 05.08.2002 року №487р слід визнати недійсним..

Задовольняючи позовні вимоги, суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору.

На підставі наведеного, відповідно керуючись ст.ст. 89, 141 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до міського голови м.Івано-Франківська, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження міського голови від 05.08.2002 року №487р. «Про оформлення права власності» та визнання недійсним свідоцтва про право власності від 05.09.2002 року - задоволити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови м.Івано-Франківська від 05.08.2002 року №487р. «Про оформлення права власності».

Визнати недійсним свідоцтво про право власності від 05.09.2002 року видане Івано-Франківським МУЖКГ на підставі розпорядження міського голови м.Івано-Франківська від 05.08.2002 року №487р.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер невідомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 1 536 , 80 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: Повний текст рішення виготовлено 16.10.2020 року.

Суддя Пастернак І.А.