КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 757/5592/19
Головуючий у першій інстанції - Литвинова І.В.
Номер провадження № 22-ц/824/9646/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А.(суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги у порядку регресу та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги у порядку регресу та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 24 червня 2019 року, просив суд стягнути суму витрат по утриманню трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 23 346,40 грн у порядку регресу, та стягнути заборгованість за утримання вказаної квартири у розмірі 18 742,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що сторони є співвласниками квартири у рівних частках, проте відповідач не бажає нести витрати по утриманню майна.

Зазначав, що з ним також проживає неповнолітня дитина - спільний із відповідачем син, а також на його утриманні непрацездатний батько, у зв`язку із чим позивач не має матеріальної змоги у повному обсязі вчасно сплачувати за комунальні послуги, проте змушений самостійно утримувати квартиру, чим порушуються його матеріальні права та інтереси, для відновлення яких він вважає за необхідне стягнути з відповідача суму у розмірі 37 265,76 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 469,65 грн. У решті вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та просила скасувати рішенняПечерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт вказує, що оскільки сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , вони зобов`язані нести витрати по її утриманню, а також сплачувати витрати за житлово-комунальні послуги, які нараховуються на зареєстрованого в цій квартирі їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Та оскільки сторони є співвласниками майна в рівних частинах, апелянт зазначає, що відповідач зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а відтак вважає, що суд першої інстанції невірно надав правову оцінку доказам, що й призвело до ухвалення незаконного рішення.

Апелянт не погоджується із твердженням суду першої інстанції, що відповідач, яка не проживає в зазначеній квартирі, не зобов`язана сплачувати кошти за надані послуги централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, оскільки він надавав пояснення до суду першої інстанції, що нарахування всіх послуг здійснюється централізовано та на трьох зареєстрованих у квартирі осіб. Якщо ж відповідач не бажала, щоб такі послуги нараховувались на неї, то повинна була звернутись з відповідними заявами до установ-постачальників послуг.

Окрім того, апелянт зазначає, що у спільній квартирі час від часу проживав їх спільний син, що не заперечувалось відповідачем, а тому відповідач на рівні з ним зобов`язана щомісячно сплачувати житлово-комунальні послуги за сина.

Підсумовуючи, ОСОБА_1 вказує, що не проживання відповідачки у їх спільній квартирі не звільняє її від обов`язку щомісячно вносити плату за житлово-комунальні послуги за себе, а також нести солідарний обов`язок разом із ним за неповнолітнього сина. Таким чином, суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення при неправильному встановленні обставин справи, з невірним застосуванням норм матеріального права, що й призвело до часткового задоволення обґрунтованих позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що відповідач по справі не проживає у спільній квартирі АДРЕСА_2 , а тому використання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення здійснювалось на потреби позивача, оскільки, як він сам стверджує, він проживає у квартирі. Вказано, що позивачем належними доказами доведено сплату за послуги з утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 939,30 грн й половина від вказаної суми у розмірі 469,65 грн підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Суд першої інстанції зазначає, що позивачем не було доведено, що у зазначений у позовній заяві період відповідач споживала послуги централізованого опалення, централізованого постачання води, вивезення побутових відходів, централізованого постачання холодної води та водовідведення, омофоном, а також не споживала воду, газ, електроенергію, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд частково погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що з 22 листопада 2003 року сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №774.

У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 15 грудня 2016 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1304 (а.с.11).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва 31 липня 2013 року у справі шлюб між сторонами розірвано, що не заперечується сторонами.

Позивач просив суд стягнути з відповідача половину суми, сплаченої ним за комунальні послуги за період з травня 2016 року по січень 2019 року, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, у розмірі 23 346,40 грн, та заборгованість по комунальним платежам у розмірі 18 742,36 грн.

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

З наведеної норми вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Так, матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , яким належить по Ѕ частини вказаної квартири (а.с.12).

Таким чином, позивач та відповідач в силу вимог статей 322, 360 ЦК України зобов`язанні утримувати майно та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі №712/10644/16 (провадження № 61-21983св18).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (теперішня редакція) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (теперішня редакція) індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до пунктів 5, 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (теперішня редакція) споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги.

Положення статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (теперішня редакція) роз`яснює, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Таким чином, позивач по справі ОСОБА_1 належними доказами підтвердила факт того, що він ніс тягар утримання спільного майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , самостійно, що підтверджується наданими позивачем копіями квитанцій.

Разом з тим, відповідач по справі ОСОБА_3 , якій на праві приватної власності належить Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 належними та допустимими доказами не спростувала факт того, що вона особисто не здійснювала сплату коштів щодо утримання, збереження спільного майна, а отже є споживачем цих послуг нарівні з позивачем, тому зобов`язана була утримувати свою власність.

Як вбачається із заявлених позовних вимог, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача грошові кошти за утримання будинку та прибудинкової території, опалення, постачання енергії, газу та води, послуги домофона, вивезення побутових відходів.

Проте, апеляційний суд доходить висновку, що стягненню підлягає половина від суми здійснених платежів в частині оплати послуг на управління, утримання та збереження спільного майна, тобто це платежі, здійсненні на утримання будинку та прибудинкової території, а також на опалення квартири, оскільки всі інші платежі були здійсненні позивачем для оплати наданих комунальних послуг, які споживалися ОСОБА_1 особисто та використовувались для задоволення його особистих потреб, тобто споживались відповідним суб`єктом.

Відповідно до копій квитанції від 21 січня 2019 року ОСОБА_1 здійснив оплату за утримання будинків та прибудинкових територій за період з 01 грудня 2018 року по 01 січня 2019 року у розмірі 408,39 грн (а.с.19).

Відповідно до копій квитанції від 21 січня 2019 року ОСОБА_1 здійснив оплату за опалення за період з 01 грудня 2018 року по 01 січня 2019 року у розмірі 1705,67 грн (а.с.20).

Відповідно до копій квитанції від 21 січня 2019 року ОСОБА_1 здійснив оплату за опалення за період з 01 грудня 2018 року по 01 січня 2019 року у розмірі 2703,73 грн (а.с.24).

Відповідно до копій квитанцій від 15 квітня 2019 року ОСОБА_1 здійснив оплату за опалення за період з 01 березня 2019 року по 01 квітня 2019 року на загальну суму 4 540,06 грн (а.с.79).

Відповідно до копій квитанцій від 15 квітня 2019 року ОСОБА_1 здійснив оплату за утримання будинків та прибудинкових територій за період з 01 березня 2019 року по 01 квітня 2019 року на загальну суму 530,85 грн (а.с.82).

Враховуючи надані квитанції, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_1 підтвердив той факт, що ним було здійснено оплату послуг з опалення на загальну суму 8949,46 грн та оплату послуг з утримання будинків та прибудинкових територій на суму 939,24 грн, що разом становить 9888,70 грн.

Таким чином, оскільки позивач та відповідач є співвласниками квартири й кожному з них належить по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 , то вказана сума коштів мала б бути сплачено порівну між ними, а тому ОСОБА_1 має право на стягнення з відповідача половини суми понесених ним витрат на опалення та утримання будинку та прибудинкової території, що становить 4944,35 грн (9888,70/2).

Доводи відповідачки щодо несплати позивачем на її користь аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , колегією суддів не приймаються, оскільки не є предметом розгляду вказаного спору.

Також не можуть бути прийняті колегією суддів і доводи відповідачки щодо звільнення її від утримання вказаного майна у зв`язку із здачею позивачем в оренду квартири, оскільки із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що витрати на утримання вказаного майна понесенні саме ним, а не іншою особою.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення наявної заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з газопостачання, постачання води, електроенергії вивезення побутових відходів також задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не в повній мірі дослідив обставини справи та дійшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача коштів на опалення спільної квартири сторін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки позивач у справі ОСОБА_1 як учасник бойових дій, відповідно до положень п.13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, тому вказані витрати повинні бути покладені на відповідача у справі ОСОБА_3 , оскільки остання, подаючи відзив на позов не зазначила про те, що вона має пільги від сплати судового збору.

Так з врахуванням задоволеної частини позовних вимог, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню 768,40 грн. судового збору що підлягав сплаті при подачі позовної заяви до суду першої інстанції та 1152, 60 грн., при подачі апеляційної скарги, а всього 1921 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на управління, утримання та збереження спільного майна у розмірі 4944,35 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судові витрати в розмірі 1921 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв