Справа № 408/4108/19-ц
Провадження № 2/408/122/20
РІШЕННЯ

іменем України

23 жовтня 2020 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Булгакової Г.В.,

при секретарі Ришковій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Біловодськ Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Станично-Луганська селищна рада Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

Встановив:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила що вона натепер здійснює процедуру оформлення спадкового майна після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , який за життя був спільно з нею співвласником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення від 30 січня 1976 року № 2 виконавчого комітету Станично-Луганської селищної ради, та в якому вона постійно проживає.

В належному їй будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично там не проживає з 2000 року, виїхавши до Російської Федерації. Таким чином, позивач є власником зазначеного будинку, але своє право як власника вона не може реалізувати в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в її будинку, і хоча відповідач є її родичкою сином, але не приймає участі в утриманні будинку, сплаті комунальних платежів і взагалі будинком не цікавиться. Де фактично проживає відповідач на теперішній час позивачу невідомо, контакти з ним відсутні, що позбавляє позивача можливості звернутися до відповідача з проханням щодо добровільного проходження процедури зняття з реєстрації, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, просила суд розглянути справу за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою в якій просив справу розглядати без його участі, заперечень не має.

Суд, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення від 30 січня 1976 року № 2 виконавчого комітету Станично-Луганської селищної ради, чоловік позивача ОСОБА_3 був співвласником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що також знаходить своє підтвердження в копії довідки-характеристики від 12 червня 1997 року, виданої КП «Станично-Луганське БТІ», згідно якої позивач ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_3 записані як співвласники по Ѕ частки житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою.

Технічний паспорт на житловий будинок (домоволодіння) індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений 22 травня 1997 року на ім`я позивача ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_3 як співвласників по Ѕ частки зазначеного вище житлового будинку.

Довідкою від 14 червня 2019 року б/н, виданою Станично-Луганською селищною радою Луганської області, підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином позивача, дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте за вказаною адресою фактично не проживає з 2000 року, вибувши до Російської Федерації.

З довідки від 14 червня 2019 року б/н, виданої Станично-Луганською селищною радою Луганської області, слідує, що за адресою: АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_1 фактично мешкає одна.

З домової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку за вказаною адресою також вбачається, що там зареєстровані позивач ОСОБА_1 та її син - відповідач ОСОБА_2 .

Позивач, вертаючись до суду, посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 є членом її сім`ї, та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач є членом сім`ї позивача. Відповідач не проживає в будинку позивачів тривалий час, обов`язків щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, і подальша реєстрація відповідача порушує права позивача, як власника будинку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 258-265 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме:житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганськоїобласті.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Г. В. Булгакова