КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Букалов В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2020 року, постановлену у складі судді Рибака М.А. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07-08 жовтня 2019 року в Київському університеті ім. Бориса Грінченка відбувалася робоча зустріч учасників міжнародного проекту «Е-урядування». Університет Грінченка представляли: координатор проекту Наталія Морзе , професор кафедри комп`ютерних наук і математики, Оксана Литвин , завідувач кафедри КНіМ, Тетяна Носенко , доцент кафедри КНіМН та Олена Акіліна , доцент кафедри управління. Від Національної академії державного управління при Президентові України були присутні: ОСОБА_12 , директор Інституту публічного управління та адміністрування, ОСОБА_13 , начальник управління комунікативними зв`язками, ОСОБА_14 , завідувач кафедри інформаційної політики та цифрових технологій та ОСОБА_15 , координатор проекту, доцент кафедри інформаційної політики та цифрових технологій. Після завершення робочої зустрічі команд-учасників проекту «Консультування українських університетів зі створення магістерської освітньої програми «Електронне урядування», ОСОБА_1 в приватній розмові, публічно була усно повідомлена інформація ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 щодо Директора Інституту державної служби та місцевого самоврядування Національної академії державного управління при Президентові України, В.о. завідувача кафедри публічної політики та політичної аналітики НАДУ ОСОБА_3 , а саме, про те, що ОСОБА_3 в рамках професорських обов`язків, як професор кафедри, вимагав від слухачів матеріальні блага, а у випадку відсутності матеріальних благ у слухачів, був зацікавлений у інтимних стосунках зі слухачами.

16.04.2020 року представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів у справі, в якій просив суд забезпечити докази у справі шляхом допиту свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Посилається на те, що вказані докази необхідні для всебічного з`ясування обставин справи. Необхідно підтвердити обставини справи, та підтвердити, що інформація про те, що ОСОБА_3 , в рамках професорських обов`язків, як професор кафедри, вимагав від слухачів матеріальні блага, а у випадку відсутності матеріальних благ у слухачів, був зацікавлений у інтимних стосунках зі слухачами є недостовірною та не відповідає дійсності.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2020 року заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення доказів у справі задоволено.

Викликано в судове засідання для розгляду справи по суті свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Посилається на те, що в категорії справ про спростування недостовірної інформації доказом існування інформації є матеріальні носії. Дане положення узгоджується із Законом України «Про інформацію». Позивачем у позові не вказано на якому матеріальному носії (джерелі) міститься інформація, яку просить позивач визнати недостовірною, тому відсутній об`єкт матеріального світу щодо якого спрямовані позовні вимоги. У позові відсутнє чітке вказання на інформацію, яку потрібно спростувати. Суд повинен був забезпечувати докази шляхом витребування інформації, яка міститься на матеріальному носії, оскільки є наявна загроза втрати такої інформації. Натомість суд викликав свідків, які фактично нікуди не дінуться, а інформація може зникнути. Невитребування матеріального носія на якому збережено інформацію автоматично виключає можливість виклику свідків, оскільки свідки не є носіями інформації, яку просить спростувати позивач.

Представник позивача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що в апеляційній скарзі скаржник не зазначає в чому полягає незаконність ухвали. ОСОБА_1 в приватній розмові повідомила дані про суспільно небезпечні діяння і кримінальні правопорушення, яких не існувало взагалі, та які зухвало порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 , яка нароблялась протягом усього професійного, суспільно - політичного, публічного життя. Крім того, вказує про те, що в судовому засіданні 28.07.2020 року представник ОСОБА_1 запевняв суд та представника позивача про те, що ОСОБА_1 , ніколи і ніде не говорила ніякої інформації про ОСОБА_3 , проте в апеляційній скарзі вже стверджує, що ОСОБА_1 все ж повідомляла інформацію про ОСОБА_3 , але ці повідомлення були її оціночними судженнями.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Представник ОСОБА_3 заперечив проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засіданні не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Задовольняючи заяву про забезпечення доказів шляхом допиту свідків, суд першої інстанції керуючись положеннями статей 12,89,116 ЦПК України виходив з того, що виклик в судове засідання свідків необхідний задля доведення обставин, які мають значення для справи, а також для сприяння учасникам судового процесу в реалізації нимиїхніх прав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію, яка усно повідомлена ОСОБА_1 в приватній розмові, публічно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 щодо Директора Інституту державної служби та місцевого самоврядування Національної академії державного управління при Президентові України, В.о. завідувача кафедри публічної політики та політичної аналітики НАДУ ОСОБА_3 , а саме, те що ОСОБА_3 , в рамках професорських обов`язків, як професор кафедри, вимагав від слухачів матеріальні блага, а у випадку відсутності матеріальних благ у слухачів, був зацікавлений у інтимних стосунках зі слухачами,

зобов`язати ОСОБА_1 спростувати поширену інформацію, яка не відповідає дійсності і порочить честь та гідність (ділову репутацію) ОСОБА_3 шляхом озвучення ОСОБА_1 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в термін до 5 діб після набрання судовим рішенням законної сили в даній справі наступного тексту спростування: «07-08 жовтня 2019 року в Київському університеті імені Бориса Грінченка після робочої зустрічі учасників міжнародного проекту «Е-урядування» мною, ОСОБА_1 , озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_3 , а саме те, що ОСОБА_3 , в рамках професорських обов`язків, як професор кафедри, вимагав від слухачів матеріальні блага, а у випадку відсутності матеріальних благ у слухачів, був зацікавлений у інтимних стосунках зі слухачами».

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів у справі шляхом допиту свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що показання свідків є одним із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви позивача про забезпечення доказів у справі шляхом допиту свідків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Представник позивача в апеляційному суді пояснила, що показаннями свідків необхідно підтвердити обставини справи, що ОСОБА_1 в приватній розмові, публічно, була усно повідомлена інформація ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 щодо позивача у справі - Директора Інституту державної служби та місцевого самоврядування Національної академії державного управління при Президентові України, В.о. завідувача кафедри публічної політики та політичної аналітики НАДУ ОСОБА_3 , а саме, про те що ОСОБА_3 , в рамках професорських обов`язків, як професор кафедри, вимагав від слухачів матеріальні блага, а у випадку відсутності матеріальних благ у слухачів, був зацікавлений у інтимних стосунках зі слухачами, та підтвердити, що інформація про те, що ОСОБА_3 , в рамках професорських обов`язків, як професор кафедри, вимагав від слухачів матеріальні блага, а у випадку відсутності матеріальних благ у слухачів, був зацікавлений у інтимних стосунках зі слухачами є недостовірною та не відповідає дійсності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника про те, що у категорії справ про спростування недостовірної інформації доказом існування інформації є матеріальні носії, а свідок не є носієм інформації.

Твердження скаржника про те, що суд повинен був забезпечувати докази шляхом витребування інформації, яка міститься на матеріальному носії, оскільки є наявна загроза втрати такої інформації, а натомість викликав свідків, колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи, що позивач просив забезпечити докази у справі саме шляхом допиту свідків, а не іншим способом.

Інших доводів в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали апеляційна скарга не містить.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.