КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №358/874/19

06 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Акціонерного товариства «Укртрансгаз» адвоката Федорової Тетяни Володимирівни на рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Тітова М.Б., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення інфляційних втрат, пені та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

18 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Богуславського районного суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення інфляційних втрат, пені та моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року по справі № 358/630/17 стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та 35 581,55 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.

Оскільки відповідач вказане рішення суду добровільно не виконував, він звернувся до державної виконавчої служби Печерського району м. Києва з виконавчим листом для примусового виконання рішення Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року і лише 05.06.2019 присуджені за рішенням суду кошти в сумі 35 581,55 грн. були перераховані на його банківський рахунок.

Вважав, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зазначеного судового рішення в частині стягнення 35 581,55 грн. з останнього на його користь на підставі вимог ст. 625 ЦК України підлягає стягненню сума інфляційних втрат в розмірі 7219,98 грн. В порядку ст. ст. 549, 550 ЦК України і ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» з відповідача підлягає також стягненню пеня в розмірі 21787,61 грн.

Зазначав також, що внаслідок протиправної поведінки відповідача щодо затримки у виплаті йому грошових коштів за рішенням суду, були порушені його законні права на отримання присуджених судом коштів, що стало причиною його душевних страждань, а також призвело до погіршення фінансово-матеріального стану його сім`ї, у зв`язку з чим йому було завдано моральну шкоду у розмірі 10000 гривень.

Враховуючи викладене, просив суд стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на його користь 7219,98 гривень інфляційних втрат, 21787, 61 гривень пені та 10000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 09 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення інфляційних витрат, пені, та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 7219 гривень 98 коп. інфляційних втрат, які поніс позивач у зв`язку із несвоєчасним виконанням судового рішення у справі № 358/630/17 в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.

Стягнуто із Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені залишено без задоволення.

Стягнуто із Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь держави судовий збір в розмірі 902,77 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 17 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 грудня 2019 року скасувати в частині відмови у стягненні пені та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовної вимоги про стягнення пені в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовної вимоги про стягнення з відповідача пені ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального права.

Посилається на те, що суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України, безпідставно не зобов`язав відповідача сплатити на його користь 3% річних за період прострочки виконання зобов`язань у розмірі 1877,54 грн. які він включив до розрахунку пені

Помилковим є висновок суду першої інстанції про відсутність, визначених ст.ст. 549,610,611 ЦК України, підстав для стягнення з відповідача на його користь пені за період несплати грошових коштів за рішення суду в сумі 35 581,55 грн. з посиланням на відсутність договірних відносин між сторонами. При цьому, при відсутності між сторонами договірних відносин, судом стягнуто з відповідача на його користь інфляційні втрати, що свідчить про непослідовність висновків районного суду.

Не погоджуючись з рішенням Богуславського районного суду Київської області від 09 грудня 2019 року суду, 11 січня 2020 року представник відповідача Акціонерного товариства «Укртрансгаз» адвокат Федорова Тетяна Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 грудня 2019 року в частині стягнення інфляційних втрат, моральної шкоди та судового збору та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду в оскаржуваній відповідачем частині, ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Судом першої інстанції не взято до уваги доводи відзиву на позовну заяву, в якому відповідач зазначав, що спір у даній справі є трудовим, а тому відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 11, 23, 509, 548-550, 611, 625 ЦК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Стаття 625 ЦК України, як і Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, суд першої інстанції не врахував, що у даній справі та у справі за позовом ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та пені між сторонами виникли різні правовідносини. Так, висновки суду касаційної інстанції у справі №686/21962/15-ц стосуються відповідальності за невиконання вироку суду в частині стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, а у даній справі правовідносини між сторонами виникли щодо стягнення інфляційних втрат на суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, стягнутої на підставі рішення суду, та регулюються нормами трудового права.

Також необґрунтованим та безпідставним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки жодних доказів заподіяння йому такої шкоди позивачем суду не надано. Судом не встановлено фактів порушення відповідачем прав позивача. Рішення суду не містить висновків, які саме дії відповідача завдали позивачу моральних страждань та щодо розміру завданої моральної шкоди .

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити. В задоволенні апеляційної скарги представника відповідача просив відмовити.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Укртрансгаз» Мотлях Олександр Олексійович в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та просив її задовольнити. Апеляційну скаргу позивача просив залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача Акціонерного товариства «Укртрансгаз» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31.08.2017 року по справі № 358/630/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь ОСОБА_1 217416,26 грн. середнього заробітку, 35581,55 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та 10000 грн. моральної шкоди, всього 262 997,81 грн.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 19.01.2018 року по справі № 358/630/17 змінено рішення Богуславського районного суду Київської області від 31.08.2017 року в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку та стягнуто з ПАТ "Укртрансгаз" на користь ОСОБА_1 291 929,35 грн. середнього заробітку за період з 06 травня 2015 року по 31 серпня 2017 року. В іншій частині рішення Богуславського районного суду Київської області від 31.08.2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 травня 2019 року рішення Богуславського районного суду Київської області від 31.08.2017 року в незміненій частині та постанову Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2018 року залишено без змін.

Отже, рішення Богуславського районного суду Київської області від 31.08.2017 року по справі № 358/630/17 в незміненій частині та постанова Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2018 року набрали законної сили 19.01.2018 року.

На виконання постанови Печерського районного відділу ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 23.02.2018, філією УМГ "Черкаситрансгаз" відповідно до платіжного доручення № 7598 від 23.03.2018 перераховано Печерському районному відділу ДВС кошти в сумі 301 929,35 грн. на користь ОСОБА_1 , що не оспорює позивач.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року скасовано ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 04 лютого 2019 року та задоволено заяву ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому документі. Виправлено помилку у виконавчому документі №358/630/17 від 19 січня 2018 року, виданому Богуславським районним судом Київської області на виконання рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, шляхом внесення до виконавчого документу суми 35 581,55 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.

06.05.2019 року було видано виконавчий лист - дублікат № 358/630/17 про стягнення із ПАТ "Укртрансгаз" суми у розмірі 35581,55 грн., а саме компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.

На підставі даного виконавчого документа, постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 14.05.2019 року було відкрите виконавче провадження.

05.06.2019 року ОСОБА_1 отримав кошти в сумі 35581,55 грн., що підтверджується квитанцією АТ "КБ "Приватбанк".

Звертаючись до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення інфляційних втрат, пені та моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що в зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем рішення суду в частині стягнення 35 581,55 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати з останнього підлягає стягненню на його користь сума інфляційних втрат в розмірі 7219,98 грн. на підставі ст. 625 ЦК України та пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань в порядку ст. ст. 549, 550 ЦК України й ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» в розмірі 21787,61 грн., а також 10000 грн. моральної шкоди.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення інфляційних втрат, пені та моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на те, що до вказаних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.625 ЦК України, а тому із відповідача підлягає стягненню на користь позивача 7219,98 грн. інфляційних втрат, які поніс позивач у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем судового рішення в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати. Також у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду позивачу завдана моральна шкода, а тому дотримуючись принців розумності і справедливості, суд вважав, що на користь позивача має бути присуджено 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Грошовим зобов`язанням, за змістом статей 524, 533-535 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові.

Підстав для застосування у даному випадку до правовідносин, що склались між сторонами, вимог частини п`ятої статті 11 ЦК України, яка визначає, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, та ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних немає, так як між сторонами виникли трудові правовідносини, які регулюються спеціальними нормами трудового права.

Оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані трудовим законодавством, а відповідач не є боржником по відношенню до позивача у цивільно-правових відносинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ " Укртрансгаз" про стягнення інфляційних втрат в сумі 7219,98 грн., які поніс позивач у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем судового рішення в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, а доводи апеляційної скарги відповідача про неправильність такого висновку суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованими.

Аналогічний правовий висновок містить у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі № 6-2759цс15, від 21 травня 2014 року в справі №6-43цс14, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року по справі №757/14073/16-ц, постановах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року по справі №753/10967/16-ц, від 17 січня 2019 року по справі №296/1390/18, від 24 жовтня 2018 року по справі №461/5101/16-ц.

Судом першої інстанції не звернуто уваги на зазначене та не враховано правові висновки суду касаційної інстанції, викладені в постановах з аналогічним предметом спору.

Обґрунтованими є доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача сум, визначених ст. 625 ЦК України, районний суд помилково застосував правовий висновок Верховного Суду, який викладено в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, так як правовідносини сторін у справі № 686/21962/15-ц виникли у зв`язку з невиконання вироку суду, яким було стягнуто матеріальні збитки та моральну шкоду ( деліктні правовідносини ), тоді як в даній справі між сторонами виникли трудові правовідносини.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на його користь інфляційних витрат на підставі ст.625 ЦК України, не зобов`язав відповідача сплатити на його користь 3% річних за період прострочки виконання зобов`язань у розмірі 1877,54 грн. які він включив до розрахунку пені, колегія суддів відхиляє, так як висновок суд про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України є помилковим. Встановлена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання не застосовується до трудових відносин.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив суд стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на його користь 7219,98 гривень інфляційних втрат, 21787, 61 гривень пені та 10000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява не містила вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних. Лише в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказав, що сума 3% річних входила до здійсненого ним розрахунку пені та становить 1877,54 грн., проте в позовній заяві відповідне обґрунтування відсутнє і суд першої інстанції розглянув справу в межах позовних вимог, як визначено ч.1 ст.13 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Колегія суддів також не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., з огляду на таке.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно ст.237 -1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для його організації свого життя.

При цьому, обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв`язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника.

Як роз`яснено у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Як встановлено вище, рішення Богуславського районного суду Київської області від 31.08.2017 року по справі № 358/630/17 набрало законної сили 19.01.2018 року.

При цьому в рішенні суду не вказано, що воно підлягає до негайного виконання.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року виправлено помилку у виконавчому документі №358/630/17 від 19 січня 2018 року, виданому Богуславським районним судом Київської області за рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, шляхом внесення до виконавчого документу суми 35581,55 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.

06.05.2019 року було видано виконавчий лист - дублікат № 358/630/17 про стягнення із ПАТ "Укртрансгаз" суми у розмірі 35581,55 грн., а саме компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 14.05.2019 року було відкрите виконавче провадження на підставі даного виконавчого документа.

05.06.2019 року рішення суду в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 35581,55 грн. було виконане відповідачем.

Той факт, що рішення суду за яким на користь ОСОБА_1 стягнуто з відповідача суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати набрало законної сили ще 19.01.2018 року, проте було виконане лише 06.05.2019 року, не свідчить про вину відповідача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаного судового рішення судом було видано виконавчий лист без зазначення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 35581,55 грн. Вказана помилка у виконавчому документі №358/630/17 від 19 січня 2018 року була виправлена лише постановою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року.

Судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що виконання рішення суду в частині виплати 35581,55 грн. відбулося в найкоротші терміни після пред`явлення виконавчого листа до виконання, відкриття виконавчого провадження та отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем факту заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, протиправності дій відповідача та причинного зв`язку між ними, а також про відсутність вини відповідача в затримці виконання рішення суду по справі №358/630/17 та погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про неправильність висновків суду в цій частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 5000 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь пені за період невиконання відповідачем рішення про стягнення на його 35 581,55 грн., суд першої інстанції виходив з того, що вказана вимога є безпідставною та не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України, оскільки між відповідачем та позивачем відсутні будь які господарські або цивільно-правові відносини, правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", які б передбачали стягнення пені.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального права з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання не спричиняє недійсність основного зобов`язання.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).

Відповідно до ч. ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Суд першої інстанції, проаналізувавши вказані положення законодавства, дійшов вірного висновку про те, що забезпечення виконання зобов`язання може мати місце тільки тоді, коли це встановлено законом або договором. Тобто, забезпечення виконання не відбувається автоматично, а виникає тільки за домовленістю сторін або у випадках, прямо передбачених законом (а не іншим актом цивільного законодавства ст. 4 ЦК України), без урахування волі боржника та кредитора.

У даній справі встановлено, що між відповідачем та позивачем відсутні будь які господарські або цивільно-правові відносини, між сторонами виникли трудові відносини , що регулюються нормами трудового права, які не передбачають стягнення пені.

Обґрунтованими є доводи апеляційної скарги відповідача про те, що посилання позивача на ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», як на підставу для стягнення пені є безпідставними, оскільки вказаний Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача пені і відхиляє доводи апеляційної скарги позивача щодо наявності підстав для стягнення пені за їх необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача Акціонерного товариства «Укртрансгаз» підлягає задоволенню, рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 грудня 2019 року підлягає скасуванню в частині стягнення із Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 7219 гривень 98 коп. інфляційних витрат, які поніс позивач у зв`язку із несвоєчасним виконанням судового рішення у справі № 358/630/17 в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати; стягнення із Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнення із Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь держави судового збору в розмірі 902,77 грн., з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення інфляційних втрат та моральної шкоди.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення пені ухвалене з дотриманням норм матеріального права, а тому підлягає залишенню без змін в цій частині.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що за результатами апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про його часткове скасування та відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та моральної шкоди, залишивши без змін судове рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення пені, чим фактично позивачу відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі, тому судовий збір за подачу позову не підлягає стягненню з відповідача.

При подачі апеляційної скарги Акціонерним товариством «Укртрансгаз» було сплачено 1354,15 грн. судового збору.

За результатами апеляційного розгляду апеляційну скаргу відповідача задоволено в повному обсязі.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій.

У зв`язку з цим витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1354,15 грн. підлягають стягненню на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» з Державного бюджету України.

Керуючись ст.237 -1 КЗпП України, ст.ст. 23,625 ЦК України, ст.ст. 141,367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства «Укртрансгаз» адвоката Федорової Тетяни Володимирівни задовольнити.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 грудня 2019 року в частині часткового задоволення позову та стягнення із Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 7219 гривень 98 коп. інфляційних витрат, які поніс позивач у зв`язку із несвоєчасним виконанням судового рішення у справі № 358/630/17 в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати; стягнення із Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнення із Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь держави судового збору в розмірі 902,77 грн. - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення інфляційних втрат та моральної шкоди - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» () 1354,15 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2020 року.

Головуючий: Судді: