Справа №266/3699/17
Провадження№ 6/266/42/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року м.Маріуполь Приморський районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря судового засідання Широкової Г.К., розглянувши заяву ОСОБА_1 про зловживання процесуальними правами по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

19.08. 2020 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просить суд вжити заходи для запобігання зловживанню ОСОБА_2 процесуальними правами, оскільки з березня 2020 року засідання по вказаній справі неодноразово переносилися за заявою ОСОБА_2 з посиланням на введення в Україні карантину через поширення короновірусної хвороби (СОVID-19).

Суд, розглянувши дану заяву, приходить до наступного.

Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно п.1 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати заяви, клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно статті 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.144 ЦПК України,заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Частиною 2 статті 144 ЦПК України передбачено, що застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини застосовує положення, передбачене ч.3ст.35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15 вересня 2009 року), про зловживання правом у розумінні п.3 ст.35 Конвенції, мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому, суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Так, у ст.17 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 «Заборона зловживання правами» передбачено, що «жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції».

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Суд зазначає, що з огляду на вищевикладене, враховуючи те, що постановою КМУ від 11.03.2020 року за №211 «Про запобігання поширенню на території України короновірусу СОVID-19» в Україні запроваджено дії карантину, які діють до теперішнього часу, тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 недобросовісно користується своїми процесуальними правами, а отже суд не знаходить підстав для вжиття заходів для запобігання зловживання ОСОБА_2 процесуальними правами.

Керуючись ст.ст.43,44,143-144,146,148,260,261 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяву ОСОБА_1 про зловживання процесуальними правами по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної Приморський районний суд м.Маріуполя Донецької області.

Суддя: Д.Г.Пантелєєв