Справа № 444/2192/18 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/811/2663/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.
секретаря: Бадівської О.О.
за участю: ОСОБА_1 , представника Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області Лосина О.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 30 травня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_1 , третя особа: Малехівська сільська рада Жовківського району Львівської області про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Малехівська сільська рада Жовківського району Львівської області, про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці від км 11 + 106 м до км 20 + 534 м від 1962 року, погодженого із старшим землевпорядником Нестеровського (колишня назва Жовківського району у 1951-1991 роках) району, у користуванні залізниці перебуває земельна ділянка смуги відведення, зокрема в адміністративних межах Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, в межах зазначених у цьому плані.
17.11.201 комісією у складі головного інженера, інженера землевпорядника та старшого шляхового майстра відокремленого підрозділу «Кам`янка-Бузька дистанція колії» під час обстеження земельної ділянки залізниці в межах Малехівської сільської ради було виявлено, що на 20 км + 300 м- 20 км + 320 м перегону Рудно - Підбірці за ходом кілометрів на відстані 10 метрів з правої сторони від осі головної колії, при ширині смуги відведення залізниці 20 м від осі головної колії, знаходиться земельна ділянка огороджена сіткою, якою користується гр. ОСОБА_1 , адреса ділянки: АДРЕСА_1 . Площа перекриття становить 0,0182 га.
Вважає, що відповідач самовільно, без будь-яких правових підстав, розмістили сітчасту огорожу на земельній ділянці смуги відведення залізниці, чим порушила право позивача на користування належною йому земельною ділянкою за її цільовим призначенням, а саме для забезпечення функціонування залізничного транспорту.
Зазначає, що обставини набуття спірною земельною ділянкою статусу державної форми власності і такої, що належить до земель залізничного транспорту, а саме до земель спеціального призначення, загальновідомі з джерел правової інформації, якими є законодавство УРСР, Конституція СРСР, законодавчі акти СРСР та Урядові постанови, прийняті до прийняття Акту проголошення незалежності держави України в 1991 році.
Вказує, що право залізниці на користування спірною земельною ділянкою відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України виникло безпосередньо на підставі актів цивільного та земельного законодавства, які визначали порядок та умови набуття залізницями права користування землями залізничного транспорту, умови їх передачі іншим особам .
Згідно із Загальними засадами, затвердженими постановою ЦВК СРСР від 15.12.1928, землі для потреб транспорту вважаються землями спеціального призначення (ст. 54), використовуються на підставі особливих положень про ці землі (ст. 55), оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплюються за ними, проводиться в порядку відведення, Союз PCP безпосередньо здійснює розпорядження землями, які відведені підприємствам та організаціям загальносоюзного значення (підпункт б ст. 2).
Відповідно до Положення про землі надані транспорту, затвердженого постановою Ради народних комісарів СРСР № 50 від 07.02.1933 (далі - Положення про землі надані транспорту 1933 року), землями, наданими транспорту, визнавались перелічені в ст. 4-8 цього Положення землі. Відповідно до пункту 4 цього Положення до залізничних транспортних земель відносились землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури.
Звертає увагу на те, що спірна земельна ділянка в межах Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області станом на 1958 рік була зайнята об`єктами залізничної інфраструктури свідчить інвентарна картка обліку основних засобів, в якій зазначено момент введення в експлуатацію верхньої будови колії головної колії перегону Дубляни Львівські-Підбірці та план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці від км 11 + 106 м до км 20 + 534 м від 1962 року, погоджений із старшим землевпорядником Нестеровського (Жовківського) району (далі - План), що є проектно - технічною документацією, та у розумінні Закону України «Про основи містобудування» - містобудівною документацією, яка є основою при наданні у власність земель, встановлює розміри спірної земельної ділянки, віднесеної до земель залізничного транспорту, містить необхідну інформацію щодо виникнення у залізниці права постійного користування земельною ділянкою.
Вважає, що наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.
Відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення права залізниці на землі смуги відведення в адміністративних межах Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п. п. 54, 55 "Общих начал землепользования и землеустройства" (Постанова ЦВК СРСР від 15.12.1928).
Позивач зазначає, що із урахуванням діючих у період складання Плану смуги відведення норм Земельного кодексу УРСР від 25.10.1922, Загальних основ землекористування та землеустрою», затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928 року та Положення «Про землі надані транспорту», затвердженого постановою Ради народних комісарів СРСР № 50 від 07.02.1933, усі землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (в тому числі Народного Комісаріату СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та, за відсутності їх згоди, можуть бути вилучені лише у спеціальному порядку.
Врезультаті самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, порушено право залізниці на землекористування у межах, визначених Планом смуги відведення лінії Рудно-Підбірці від км 11 +106 м до км 20 + 534 м від 1962 року, за яку залізниця сплачувала й продовжує сплачувати земельний податок, що підтверджується копією податкової декларації з плати за землю за 2018 рік.
А тому просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою смуги відведення Акціонерного товариства "Укрзалізниця", а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в межах Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області на 20 км + 300 м - 20 км + 320 м залізничного напрямку Рудно-Підбірці з правої сторони за ходом кілометрів шляхом демонтажу сітчастої огорожі, яка розміщена на цій земельній ділянці.
У зв`язку із смертю відповідача ОСОБА_2 . 19.09.2018 ухвалою суду від 23.04.2019 залучено до справи правонаступника померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 30 травня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою смуги відведення Акціонерного товариства "Укрзалізниця", а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в межах Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області на 20 км+300 м- 20 км+320 м залізничного напрямку Рудно-Підбірці з правої сторони за ходом кілометрів шляхом демонтажу сітчастої огорожі, яка розміщена на цій земельній ділянці- відмовлено.
У вимозі Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" про стягнення із ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1762,00 грн - відмовлено.
Рішення суду оскаржило Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що позивачем надано належні докази в підтвердження своїх заявлених позовних вимог.
Звертає увагу на те, що безпідставним та необгрунтованим є застосування судом принципу невіддільності нерухомого майна від земельної ділянки, на якій воно знаходиться. Такий висновок суду спросовується матеріалами справи, з яких вбачається, що у матері відповідача, ОСОБА_2 , відсутні правовстановлюючі документи на оспорювану земельну ділянку, а відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.04.2019, виданого державним нотаріусом Жовківської ДНК Львівської області, ОСОБА_1 стала спадкоємцем лише житлового будинку з господарськими будівлями, а не земельної ділянки.
Вказує, що безпідставним є також висновок суду про те, що скаржник «без залучення уповноваженого суб`єкта, самостійно встановив, що відповідач самовільно зайняла спірну земельну ділянку». Адже згідно з ч. 1 ст. 95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі.
Вважає, що необгрунтованим та безпідставним є висновок суду щодо форми акту обстеження земельної ділянки скаржника від 17.11.2015, оскільки такий акт складається з виїздом на об`єкт у довільній формі. Таким чином, відсутність печатки на підписах працівників «Кам`янка-Бузької дистанції колії» в акті обстеження земельної ділянки не може свідчити про неналежність та недопустимість як доказу.
Також, зазначає, що безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що План смуги відведення не був затверджений виконкомом Нестеровської районної ради, адже такий містить погодження старшого землевпорядника Нестеровського району.
Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.
ОСОБА_1 подала до суду відзив на скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відхилити. Вказує, що спірна земельна ділянка перебуває в її користуванні, на ній розташований житловий будинок, який належить їй на праві власності. На момент будівництва залізниці вказана земельна ділянка перебувала в користуванні та була закріплена за домогосподарством на АДРЕСА_1 (а.с.90-93 т.2).
Малехівська сільська рада Жовківського району Львівської області подала до суду відзив на скаргу. У відзиві зазначає, що згідно витягу Малехівської сільської ради від 05.09.2018 №1108/02-19 за домогосподарством по АДРЕСА_1 , відповідно до погосподарського обліку 1955-1957 року, обліковувалась 0,25 га землі та жилий будинок 1921 року забудови. Вважає, що спірна земельна ділянка перебувала в користуванні та була закріплена за домогосподарством по АДРЕСА_1 ще до будівництва залізниці на території с. Малехів (до 1962 року).Тому позивачу було необхідно отримати державний акт на право користування, як правовстановлюючий документ. Відтак, представлений план полоси відведення не є документом, що підтверджує право користування земельною ділянкою, не є правовстановлюючим документом. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін (а.с.96-111 т.2).
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та представник Малехівської сільської ради Лосин О.Б. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, з мотивів, викладених у відзивах на скаргу.
Представник Акціонерного товариства « Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, причини неявки до суду не повідомив. Тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з такого.
Даний спір лежить в площині його регулювання нормами Земельного кодексу України, ЗУ «Про транспорт», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, та правовими інститутами землекористування.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», і є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Починаючи з 01.12.2015 року ДТГО «Львівська залізниця» діє в якості регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ « Укрзалізниця».
Ч. 1 ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлює, що землі, які надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».
Статтею 68 Земельного кодексу України, яка визначає землі залізничного транспорту, передбачено, що до таких земель належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель належать землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Так, відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України - права володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власникові.
Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності земельної ділянки згідно з ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягає державній реєстрації.
Частиною першою статті 79 Земельного кодексу України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, що розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Згідно зі ст. 3 цього Закону Державний земельний кадастр базується на принципі об`єктивності, достовірності та повноти його відомостей.
Крім того, згідно зі ст.79-1 Земельного кодексу України передбачено формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, яке полягає у визначенні площі земельної ділянки, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.
Суд при вирішенні даного спору керувався, як нормами чинного земельного законодавства в частині регулювання правовідносин, що виникають між суб`єктами землекористування, так і нормами раніше діючого законодавства станом на момент виникнення спірних правовідносин, що є предметом судового розгляду.
Обгрунтовуючи підставність своїх вимог позивач, зокрема, покликався на: план смуги відведення лінії Рудно - Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Нестеровського (на сьогоднішній день Жовківського) району Львівської області від 11 км + 106 м до 20 км + 534 м, який був розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році; внутрішній акт, з якого вбачається, що комісія в складі голови комісії головного інженера ВП «Кам`янка-Бузької дистанція колії» Батюка В.Б., членів комісії - інженера-землевпорядника Приставською О.В. та старшого шляхового майстра ОСОБА_3 здійснила обстеження земельної ділянки в межах населеного пункту на території Малехівської сільської ради, де виявила, що на 20км+300 м - 20км+320 м перегону Рудно Підбірці за ходом кілометрів з правої сторони від осі головної колії на відстані 10 метрів знаходиться земельна ділянка огороджена сіткою. Адреса земельної ділянки: АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_2 . Є ознаки використання земельної ділянки. При комісійному обстеженні користувались технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки загальною площею 17,1368 га Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком «Рудно-Підбірці» від 17 км + 200 м до 20 км + 544 м в адміністративних межах с.Малехів Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області. Смуга відведення залізниці згідно даних матеріалів становить 20 м. Площа перекриття із суміжним землевласником становить 0,0182 га; податкова декларація з плати за землю за 2018 рік. Позивач вважає, що відповідач без будь-яких правових підстав, здійснила самовільне зайняття земельної ділянки, яка належить до земель залізничного транспорту та знаходиться в смузі відведення залізниці, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 17.11.2015(а.с.26 т.1).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Згідно свідоцтва про право власності від 01.02.1971 ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с.52 т.1).
Із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Малехівською сільською радою Жовківського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.04.2019, виданого державним нотаріусом Жовківської ДНК Львівської області Галань О.Я., спадкоємцем зазначеного майна в заповіті, а саме житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Згідно наданого витягу з погосподарської книги №2 за 1955-1957 роки Дублянської сільської ради с.Малехів, Брюховицького району Львівської області, особистий рахунок №188, с.187 міститься наступна інформація : голова двору ОСОБА_2 , 1923 р.н., дане господарство перебуває в колгоспі ім.Б.Хмельницького в с.Малехів. Житловий будинок 1921 року забудови. Земля, що знаходиться в особистому користуванні господарства: всього землі 0,25 га., під будівлями 0,01 га., під жилими 0,01 га (а.с.53 т.1).
Враховуючи наведене суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на момент будівництва залізниці, вказана земельна ділянка перебувала в користуванні та була закріплена за домогосподарством по АДРЕСА_1 .
Згідно викопіювання з інвентаризаційної карти с. Малехів 1972р., по АДРЕСА_1 , зображена земельна ділянка, яка на даний час перебуває у користуванні відповідача.
Відповідно до довідки від 06.09.2018, виданої виконавчим комітетом Малехівської сільської ради, дорога по вул. Лесі Українки в с.Малехів, Жовківського району Львівської області перебуває на балансі Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області. У 2015 році, на замовлення Малехівської сільської ради та на підставі проектної документації, щодо якої видано експертний звіт філії ДП «УКРДЕРЖБУДЕКСПЕРТИЗА» у Львівській області від 02.04.2015 №14-0389-15, проведено капітальний ремонт дороги комунальної власності по АДРЕСА_1 за рахунок бюджету с. Малехів, загальна кошторисна вартість будівництва становить 1137,390 тис. грн (а.с.69 т.1).
Крім цього, відповідно до викопіювання з генерального плану с. Малехів 1990р., 2008р., вбачається, що вказана земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту с. Малехів та примикає до дороги по вул. Л. Українки.
Позивач зазначає, що право землекористування спірною земельною ділянкою виникло в останнього відповідно до згаданого плану полоси відведення 1962 р. В той же час, цитуючи в позовній заяві норми права щодо правового регулювання земель транспорту, позивач залишив поза увагою той факт, що відповідно до п.п. 27, 32 "Инструкции о нормах и порядке отвода земель для железних дорог и использовании полоси отвода", затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963 містяться прямі вимоги щодо складання документів на право користування землею та порядок зберігання актів на право користування підрозділами залізниць. Крім того, п. 10 Положення про землі, надані транспорту, яке затверджене постановою РНК СРСР 07.02.1933, регламентує оформлення прав на землі, закріплені, зокрема, за наркоматом шляхів сполучення та водного транспорту і його органів в порядку, встановленому законодавством.
Водночас, діючим на той час Земельним кодексом УСРР, затвердженим постановою ВЦВК від 29.11.1922 (із змінами та доповненнями від 27.06.1927), передбачалось обов`язковість оформлення, державної реєстрації та видачі землекористувачам правопідтверджуючих документів на землю.
Крім того, стаття 10 Закону СРСР від 13.12.1968 р. «Про затвердження основ законодавства СССР і союзних республік» встановлювала обов`язковість оформлення державних актів на право користування землею та видачі їх землекористувачам, яким заборонялось користування наданою земельною ділянкою до видачі державного акту.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Отже, вищевикладене свідчить про те, що у АТ «Укрзалізниця» відсутні належним чином оформлені документи на земельну ділянку, які б посвідчували право користування, а "План границ полосы отвода линии Рудно-Подборцы Львовской железной дороги", на який посилається позивач, не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку.
Таким чином із вищенаведених правових норм, зокрема, ЗК УСРР від 29.11.1922, вбачається, що позивачу необхідно було отримати державний акт на право користування, як правовстановлюючий документ. Відтак, представлений план смуги відведення не є документом, що підтверджує право користування земельною ділянкою, не є правовстановлюючим документом.
Досліджуючи податкову декларацію суд першої інстанції прийшов до висновку, що така не підтверджує позовні вимоги позивача, оскільки не несе інформації у яких саме межах знаходиться земельна ділянка, за яку позивач сплачує земельний податок.
Ураховуючи наведене, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що посилання позивача на те, що частина земельної ділянки площею 0,0182 га, яка перебуває в користуванні відповідача ОСОБА_1 , знаходиться в смузі відведення залізниці, є безпідставним та необґрунтованим. Колегія суддів апеляційного суду погоджується із рішенням суду першої інстанції та зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції детально аналізуючи правові норми щодо земель транспорту, виходячи із норм ЗК України, прийняв законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» залишити без задоволення.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 30 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 28.10.2020

Головуючий

Судді