Номер провадження: 22-ц/813/7569/20
Номер справи місцевого суду: 947/4671/20
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Київського районного суду м.Одеси від 15 червня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

04.03.2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 70584,20 грн. та судові витрати в сумі 2102 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із Заявою №б/н від 25.10.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 14100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору позивач виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, станом на 28.01.2020 року наявна непогашена заборгованість в розмірі 70584,20 грн., у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

12.05.2020 року відповідачем ОСОБА_1 до суду надано відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав.

04.06.2020 року від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду надійшла відповідь на відзив, в якій фактично підтверджені позовні вимоги.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 15 червня 2020 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м.Одеси від 15 червня 2020 року та постановлення нового - про задоволення позовних вимог Банку у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Проте, апеляційна скарга не має обгрунтованих заперечень проти доводів, які викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

12 жовтня 2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, де останній зазначив, що вважає рішення Київського районного суду м.Одеси від 15 червня 2020 рокузаконним та обґрунтованим, винесеним із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а вимоги та доводи апеляційної скарги вважає безпідставними (а.с. 220-230).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 20.10.2020 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 23.10.2020 року.

При цьому колегією суддів враховано, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - 06.08.2020 року, та ОСОБА_1 06.10.2020 року, тобто після збігу двохмісячного строку для розгляду справи в порядку письмового провадження (а.с. 213, 219).

Після отримання відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу 12.10.2020 року (а.с.220-225), ухвалою колегії суддів Одеського апеляційного суду від 15.10.2020 року справа була призначена до судового розгляду в порядку письмового провадження, за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи про час і місце її розгляду (а.с.232).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що Банком не доведено факту укладення кредитного договору, на умовах зазначених в позовній заяві, та відхилено доводи сторони позивача щодо укладення сторонами саме кредитного договору.

Проте апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК»посилалося на те, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву без номеру від 25.10.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 14100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження умов договору, банк надав суду копію Анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 25.10.2011 року (а.с. 12), копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 13), копію витягу з умов та правил надання банківських послуг (а.с. 14-28), розрахунок заборгованості (а.с. 8-11).

Однак, надані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» документи не підтверджують погодження сторонами усіх умов кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи, Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості відповідачем не підписувались, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 25.10.2011 року шляхом підписання Анкети-заяви.

Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію (а.с. 12). Однак Анкета-заява не містить жодних даних про умови кредитування.

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. Анкета-заява позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.10.2011 року станом на 28.01.2020 року, у період з 13.06.2012 року по 28.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 витрачено кредитних коштів у загальному розмірі 13699,38 грн. (а.с. 9 зворот).

Також із вказаного розрахунку вбачається, що на погашення заборгованості відповідачем сплачено 11251,69 грн. і надходження цих коштів в банк відображено у передостанній колонці наданого банком розрахунку «Сумма коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» (а.с. 9 зворот).

Отже, залишок заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту складає різницю між використаними відповідачем кредитними коштами у сумі 13699,38 грн. та внесеними на погашення кредиту коштами у сумі 11251,69 грн., тобто 2447,69 грн.

З огляду на викладене, у суду першої інстанції були відсутні підстави відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в частині стягнення з ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 2447,69 грн., які він фактично отримав на підставі Анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Разом з тим, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за простроченим тілом кредита, відсотками, пені та штрафів, оскільки позивачем не доведено погодження їх розміру за користування кредитними коштами з позичальником ОСОБА_1 .

Так, у Анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій Анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин (25.10.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04.03.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач ОСОБА_1 в запереченнях на позовну заяву вказав, що з моменту отримання платіжної картки він кредитним лімітом не користувався, а 01.10.2016 року, здійснюючи виліт до м. Кишинів, перебуваючи в аеропорту виявив втрату платіжної картки, про що терміново повідомив співробітника банку, а 05.10.2016 року відповідач отримав повідомлення про списання коштів за рахунком загалом в сумі 319,37 доларів США, що в еквіваленті складає 8316,938 грн. Сукупний розмір фінансових операцій, які відповідачем не виконувались і не підтверджувались, проведених за рахунок коштів кредитного ліміту, про який клієнт Банку до моменту проведення вказаних операцій не знав, складає 13 699, 38 грн. (тіло кредиту згідно з Розрахунком заборгованості). Після неправомірного списання коштів з платіжної картки за рахунком № НОМЕР_1 , Банк з 01 грудня 2016 року почав автоматично списувати кошти в рахунок пені, відсотків за користування кредитним лімітом та погашення тіла кредиту з рахунку № НОМЕР_2 , держателем якого є відповідач. Автоматичне списання здійснювалось в тому числі за рахунок коштів кредитного ліміту рахунку № НОМЕР_2 , внаслідок чого розмір боргу зростав щомісяця. За операцією від 25.05.2017 року відповідачем були переказані власні кошти на рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 8 313, 44 грн., які Банк автоматично списав у рахунок боргу. На суму боргу за операціями до проведення яких відповідач не мав жодного стосунку, про що Банк був своєчасно повідомлений, були нараховані штрафні санкції (проценти, комісія, пеня) у сукупному розмірі - 70 584, 20 грн., які пред`явлені до стягнення згідно з позовною заявою.

Зазначені обставини не спростовані ні матеріалами справи, ні апеляційною скаргою, а тому вважаються доведеними відповідачем ОСОБА_1 .

Що стосується його заяви про те, що він не погашав кредитної заборгованості, та про необхідність застосування строку позовної давності, то вони є необрунтованими, оскільки спростовуються первісним розрахунком заборгованості відповідача ОСОБА_1 , згідно якого в період з 11.12.2016р. по 01.10.2017р. він здійснював погашення кредитної заборгованості, таким чином, погасивши кредитну заборгованість на суму 11251,69 грн. (а.с.9-10).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що останнє погашення кредитної заборгованості відбулось відповідачем 01.10.2017 року, а АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом 04.03.2020 року, то загальний трирічний строк позовної давності для вимог про стягнення частини тіла кредиту не сплив.

Що стосується морального аспекту кредитних правовідносин, що склалися між сторонами, а також посилання заявника апеляційної скарги на те, що оскаржуваним судовим рішенням суд першої інстанції не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку в цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави, то колегія суддів зазначає, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» перерахував на картковий рахунок ОСОБА_1 13 699,38 грн. (а.с.9), відповідач ОСОБА_1 сплатив кредит в загальній сумі 11 251,69 грн. (а.с.10) і має сплатити за даним судовим рішенням ще 2 447,69 грн. Тобто за судовим рішенням суду апеляційної інстанції повністю погашається кредит, який ОСОБА_1 взяв у АТ КБ «ПРИВАТББАНК», а інші нарахування відшкодуванню не підлягають, так як не доведені ні позивачем, ні заявником апеляційної скарги, про що вказано вище.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково, на суму 2447,69 грн., що складає 3,5% від заявлених повних вимог.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне розподілити між сторонами судові витрати.

Так, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню лише на 3,5 %, то з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 73,57 грн. (2102 грн. х 3,5% = 73,57 грн.), та сплачений при подачі апеляційної скарги у розмірі 110,35 грн. (3153 грн. х 3,5%=110,35 грн.)

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 183,92 грн. (73,57 грн. + 110,35 грн.), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 15 червня 2020 року, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 тіла кредиту та розполілу між сторонами судових витрат,скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по тілу кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ: 14360570, заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором №б/н від 25.10.2011 року,у розмірі 2447,69 грн. (дві тисячі чотириста сорок сім гривень 69 копійок).

В решті рішення Київського районного суду м.Одеси від 15 червня 2020 рокузалишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», , витрати по оплаті судового збору при зверненні до суду з позовом і за подання апеляційної скарги у загальній сумі 183,92 грн. (сто вісімдесят три гривні 92 копійки).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра