Справа № 177/828/20
Провадження № 2/177/624/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 грудня 2020 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

за участі:

секретаря судового засідання Короновської Д. І.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, визначення частки у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому за життя майно: а саме: на 1/2 частку житлового будинку з господарчими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0863 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 030010096, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є вона та їх син ОСОБА_5 , який від прийняття спадщини відмовився, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори.

Вона будучи спадкоємцем першої черги за законом звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак постановою нотаріуса від 17.06.2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, у зв`язку з тим, що з поданих документів вбачається, що спадкове майно було придбано померлим у шлюбі, а відтак ОСОБА_3 має права на виділення шлюбної долі, а отже встановити обсяг спадкового майна, яке підлягає успадкуванню не можливо, та те, що земельні ділянки, що знаходяться за адресою спадкового житлового будинку, які згідно чинного законодавства призначені для обслуговування та є невід`ємними.

Зазначає, що дійсно її чоловік ОСОБА_4 , до укладення шлюбу з нею, перебував у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 1976 року з ОСОБА_3 відповідачем по справі, вказаний шлюбу було розірвано 29.09.1982 року, однак фактично шлюбні відносини між ними припинені з січня 1982 року. Під час шлюбу вони проживали у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , після припинення шлюбних відносин ОСОБА_3 залишила місце проживання та виїхала до Російської Федерації. В теперішній час місце її проживання не відомо.

Вона, ОСОБА_1 , у період з квітня 1984 року по 21 серпня 2014 року проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спірному житловому будинку. Від фактичних шлюбних відносин у них народилися діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Шлюб між ними зареєстровано 21 серпня 2014 року.

У період спільного проживання без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 за рахунок їх спільної праці на виділеній земельній ділянці з старої садиби батьків ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 було збудовано житловий будинок, загальною площею 59,7 кв. м., житловою площею 47,6 кв.м, з господарськими побудовами. Право власності на збудований ними будинок зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 03 березня 2000 року. Таким чином, вважає, що вказане домоволодіння є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, 26.08.2005 ОСОБА_4 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0863 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 030010096, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з вищезазначеними обставинами та неможливістю оформлення належним чином позивачем спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка, позивач просить суд визнати, що житловий будинок з господарчими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; визначити, що їй належить, а ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя належало, кожному окремо, по 1/2 частці вказаного житлового будинку з господарчими спорудами; визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку з господарчими спорудами; визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку з господарчими спорудами та на земельну ділянку площею 0,0863 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 030010096, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 22 вересня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та за заявою позивача в порядку підготовки справи до судового розгляду з Криворізького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Шостої криворізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), витребувані докази на підтвердження викладених в позові обставин (а.с. 48-49).

17 листопада 2020 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 79).

Позивач та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволені.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с. 50), у зв`язку з чим відповідно до ст. 128, ст. 130 ЦПК України, вважається повідомленою про час та місце розгляду справи.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим позивачем, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних законних підстав.

Судом встановлено та письмовими матеріалами підтверджено, що ОСОБА_4 з 27 липня 1976 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 - відповідачем по справі, який 29.09.1983 року розірвано рішенням Ногінського міського народного суду Московської області, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу № 5 від 13.10.2020 (а.с. 63-64).

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з квітня 1984 року по 21 серпня 2014 року проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Шлюб між ними зареєстрований 21 серпня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Від шлюбних відносин у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про встановлення батьківства (а.с. 8), який ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8) та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9).

Рішенням Виконкому Криворізької районної Ради народних депутатів № 166 від 11.05.1982 року ОСОБА_4 виділена земельна ділянка, розташована за адресою АДРЕСА_1 , під будівництво індивідуального житлового будинку (а.с. 20).

03 березня 2000 року ОСОБА_4 виконкомом Глеюватської сільської Ради народних депутатів, згідно рішення виконкому Криворізької районної Ради народних депутатів від 27.11.1987 р № 390, видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі № 35 під реєстровим № 285-12925, що підтверджується копією вказаного свідоцтва (а.с. 10) та довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 19.02.2020 (а.с. 13).

Як зазначала в позові позивач та вказувала в судовому засіданні, у період спільного проживання без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 за рахунок їх спільної праці та спільних коштів на виділеній останньому земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , ними був збудований житловий будинок загальною площею 59,7 кв.м, житловою площею 47,6 кв. м. з господарськими будівлями, вказує, що вона працювала та отримувала заробітну плату, яку також вкладала у будівництво, що підтверджується копією її трудової книжки (а.с. 21-23).

Також, те що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 1984 року проживали разом та спільно за спільні кошти будували вказаний житловий будинок підтверджується актом від 30.06.2020 складеним мешканцями с. Глеюватка та засвідчений головою Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Сергієнко Ю.О. (а.с. 14) та поясненнями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які допитані в судовому засіданні.

Статтею 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами мали місце до набрання чинності нині діючих Цивільного та Сімейного кодексів України, то до спірних правовідносин слід застосовувати ЦК УРСР, Кодекс про шлюб та сім`ю України та відповідні положення Закону України «Про власність».

Статтею 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначено, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України. суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про власність», в редакції 1991 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Аналогічне положення містить ст. 355 ЦК України, відповідно до якої майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них в праві власності є сумісною власністю.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є зокрема майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.2 ст.17 Закону "Про власність").

В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_4 і ОСОБА_3 відповідач по справі проживали окремо з січня 1982 року, припинивши фактичні шлюбні відносини. Шлюб між ОСОБА_4 та відповідачем розірвано на підставі рішенням Ногінського міського народного суду Московської області від 29.09.1982 року (а.с. 63-64). Право власності за ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано на підставі Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 03 березня 2000 року. Вказаний будинок збудовано за рахунок ОСОБА_1 з ОСОБА_4 спільної праці та за спільні кошти у період їх спільного проживання без реєстрації шлюбу з квітня 1984 р.

Отже, на підставі викладеного, суд вважає, що спірний житловий будинок з господарськими побудовами є спільною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , частки у спільному майні є рівними та складають по 1/2 частині. Тому, за позивачем необхідно визнати право власності на1/2 частку спірного житлового будинку з господарськими побудовами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 24).

Згідно до ч.1, ч.2. ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, а саме 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 та належну йому на підставі держаного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА№ 543680 площею 0,0863 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 030010096, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16)

Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_4 на випадок смерті не здійснив розпорядження своїм майном, про що свідчить копія спадкової справи № 637/2019, заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 68-77).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с 7), син ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9), який від прийняття спадщини відмовився, надавши до нотаріальної контори відповідну заяву.

З копії спадкової справи № 637/2019, заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видно, що після його смерті з заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори 30 жовтня 2019 року з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дружина померлого ОСОБА_1 позивач по справі та 30 жовтня 2019 року з заявою про відмову від прийняття спадщини син померлого ОСОБА_5 , інші спадкоємці з заявами про прийняття або відмови від спадщини до нотаріальної контори не зверталися (а.с. 68-77).

При звернені позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , постановою нотаріуса від 17.06.2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, у зв`язку з тим, що з поданих документів вбачається, що спадкове майно було придбано померлим у шлюбі, а відтак ОСОБА_3 має права на виділення шлюбної долі, а отже встановити обсяг спадкового майна, яке підлягає успадкуванню не можливо, та те, що земельні ділянки, що знаходяться за адресою спадкового житлового будинку, які згідно чинного законодавства призначені для обслуговування та є невід`ємними частинами (а.с. 27).

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Частиною 1 статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 1ст. 120 Земельного кодексу України, У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, належні спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що за позивачем також слід визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0863 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 030010096, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого, ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вона є спадкоємцем за законом, але не має можливості оформити свої спадкові права.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, визначення частки у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати, що житловий будинок з господарчими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку А-1 загальною площею 59,7 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м., сараю Б, літньої кухні В, гаражу Г, вбиральні Д, водопроводу І, замощення ІІ, огорожі 1-3, є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Визначити, що ОСОБА_1 належить, а ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя належало, кожному окремо, по 1/2 частці житлового будинку з господарчими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку А-1 загальною площею 59,7 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м., сараю Б, літньої кухні В, гаражу Г, вбиральні Д, водопроводу І, замощення ІІ, огорожі 1-3.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку А-1 загальною площею 59,7 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м., сараю Б, літньої кухні В, гаражу Г, вбиральні Д, водопроводу І, замощення ІІ, огорожі 1-3.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку А-1 загальною площею 59,7 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м., сараю Б, літньої кухні В, гаражу Г, вбиральні Д, водопроводу І, замощення ІІ, огорожі 1-3, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на земельну ділянку площею 0,0863 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 030010096, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Повний текст судового рішення складено 24.12.2020.

Суддя: