ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1276/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретар судового засідання Кримчук Я.Р.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У грудні 2018 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , відповідач) про визнання квартири АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю.

Вимоги позову мотивовані тим, що спірна квартира була набута на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.2016, укладеного з ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Олерон Стандарт», кошти за яким сплачувались за рахунок власних коштів позивача. Продаж квартири здійснено за 683 100 грн., з яких 651 774 грн. було сплачено позивачем задовго до укладення шлюбу з відповідачем, а решту коштів в сумі 31 326 грн. було сплачено позивачем в період окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Відповідач ОСОБА_3 не визнав вимоги первісного позову та пред`явив до ОСОБА_1 зустрічний позов про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за кожною зі сторін права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що за нормами сімейного законодавства заявлена до поділу квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

?03.01.2019 представником відповідача подано клопотання про відмову у відкритті провадження у справі, яке мотивоване тим, що в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа про поділ спільного сумісного майна подружжя сторін, в тому числі і квартири, яка є предметом даного позову (а.с. 38-40).

?Ухвалою від 03.01.2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 30.05.2019 (а.с. 41-42).

?30.05.2019 підготовче засідання відкладене на 17.09.2019.

?17.09.2019 відповідачем подано зустрічний позов, заяву про забезпечення зустрічного позову та клопотання про поновлення строку на подання зустрічного позову (а.с. 66-68, 75-78, 88-89).

?Протокольними ухвалами від 17.09.2019 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов, встановлено строки для подання заяв по суті справи та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 04.12.2019 (а.с. 26).

?17.09.2019 постановлено ухвалу про забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру (а.с. ).

?10.10.2019 представником позивача подано відзив на зустрічний позов (а.с. ).

?Ухвалою від 04.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.04.2020 (а.с. ).

?13.04.2020 розгляд справи відкладено на 07.08.2020 (а.с. ).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування.

06.03.2015 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб (а.с. 8).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.07.2017 шлюб сторін розірвано (а.с. 9-15).

03.11.2014 між ОСОБА_1 (Інвестором) та Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Олерон Стандарт» (Фондом) було укладено інвестиційний договір, предметом якого є інвестиційна участь Інвестора у будівництві будинку у складі будівництва житлово-рекреаційного комплексу з паркінгами між просп. М.Бажана та вул. Зарічною у Дарницькому районі м. Києва , здійснення Фондом будівництва будинку, введення його в експлуатацію, оформлення та реєстрація права власності Фонду на будинок та передача Фондом у власність Інвестора однокімнатної квартири загальною проектною площею 47,23 кв.м., проектний номер квартири НОМЕР_1 , що розташована на 22 поверсі, шляхом укладення договору купівлі-продажу (а.с. 20-27).

В подальшому між сторонами інвестиційного договору було укладено низку додаткових договорів (а.с. 28-31).

На виконання умов інвестиційного договору ОСОБА_1 внесла кошти в загальному розмірі 683 100 грн., що становить повну вартість об`єкта інвестування, з яких з яких 651 774 грн. було сплачено 05.11.2014, а 31 326 грн. - 26.08.2016 (а.с. 33-34).

26.08.2016 між Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Олерон Стандарт» (Продавцем) та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , продаж якої вчинено за 683 100 грн., які були сплачені покупцем до укладення договору (а.с. 16-17).

26.08.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Іванчик І.І., здійснено реєстрацію права власності позивача на вищевказану квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00(а.с. 18-19)

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (частина 1 статті 69 СК України).

За положеннями частини 1 статті 70 цього Кодексу у разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина 1 статті 190 ЦК України).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (частина 1 статті 179 ЦК України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без знецінення та зміни їх призначення (частина 1 статті 181 ЦК України).

Водночас майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, з яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами, встановленими статтями 331, 182 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Аналіз наведених норм сімейного та цивільного законодавства дає підстави для висновку, що державна реєстрація не є способом набуття права власності, а виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Судом установлено, що із загальної суми коштів, вкладених у придбання спірної квартири, 651 774 грн. були особистими коштами позивача, оскільки вносились нею до укладення шлюбу з відповідачем.

Що стосується коштів в сумі 31 326 грн., які вносились на виконання умов інвестиційного договору в період зареєстрованого шлюбу сторін, то суд приймає до уваги, що рішенням суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, установлено, що їх шлюбні відносини фактично припинені з травня 2016 р.

Вказану обставину відповідач не оспорює.

Отже ураховуючи, що з вказаного часу сторонами не велося спільне господарство і у них був відсутній спільний бюджет, суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин норми частини 6 статті 57 Сімейного кодексу України, за приписом якої суд має право визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припинення шлюбних відносин.

За таких обставин сам по собі факт реєстрації права власності на спірну квартиру під час шлюбу сторін за доведеності набуття її за особисті кошти дружини ОСОБА_1 не дає підстав вважати, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Заперечуючи проти вимог первісного позову, відповідач послався на те, що договір купівлі-продажу спірної квартири укладався за його згодою як чоловіка покупця (пункт 9 договору) і при цьому ним надавалась нотаріально засвідчена заява, у якій він вказав, що гроші, які витрачаються на придбання квартири, є їх спільною сумісною власністю, а придбана квартира буде об`єктом права спільної сумісної власності.

Однак вказані доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки згода одного з подружжя на придбання нерухомого майна у власність другим з подружжя автоматично не породжує право спільної сумісної власності на таке майно, а є лише засвідченням презумпції спільності майна подружжя, яка в даному випадку спростована сукупністю досліджених та перевірених судом доказів.

Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи аргументів і наданих сторонами доказів та вищенаведених законодавчих норм суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог первісного позову про визнання квартири особистою приватною власністю ОСОБА_1 , що в свою чергу виключає задоволення зустрічного позову про поділ квартири як об`єкта спільної сумісної власності подружжя.

ІV. Розподіл судових витрат між сторонами.

За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на результат розгляду справи, суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 6 831 грн.

V. Вирішення питання про вжиті судом заходи забезпечення позову.

Частиною 9 статті 158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Відтак, зважаючи на зміст ухваленого судом рішення, підстави для збереження вжитих судом заходів забезпечення зустрічного позову відпали, у зв`язку з чим арешт спірної квартири слід скасувати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 49,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 (підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 26 серпня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І., зареєстрований у реєстрі за № 1891), особистою приватною власністю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ).

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 6 831 гривень.

Скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 загальною площею 49,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 (підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 26.08.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І., зареєстрований у реєстрі за № 1891), накладений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: