КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/3505/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13135/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації «Вишневий світанок» на ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді Пінкевич Н.С., по справі за позовом Громадської організації «Вишневий світанок» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» про відновлення становища, яке існувало до обмеження вільного проходу та доступу до кімнат мешканцям гуртожитку, припинення зловживання правами власника, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до ТОВ «Черемшина 2012», в якому просив зобов`язати ТОВ «Черемшина 2012» припинити зловживання своїми правами власника нежитлових приміщень гуртожитку, спрямованих на обмеження вільному проходу та доступу мешканцям гуртожитку до житлових кімнат і майна; зобов`язати ТОВ «Черемшина 2012» відновити первинне становище вільного проходу до сходів, встановленого технічними нормативами для такого типу житлового комплексу, яке існувало до заміни елементів конструкції деревинних дверей на інші металеві двері з електронним пристроєм, що обмежує вільний прохід та доступ мешканцям гуртожитку до житлових кімнат і майна; стягнути судові витрати (а.с. 2-4).

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 березня 2020 року у відкритті провадження за вказаним позовом відмовлено (а.с. 19-20).

Не погодившись з ухвалою суду, 28 серпня 2020 року голова ГО «Вишневий світанок» Євтушенко С.П. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на новий розгляд до Києво - Святошинського районного суду Київської області (а.с. 23-25).

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що ухвала суду постановлена без з`ясування обставин, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсності, тому ухвала є незаконною та необґрунтованою. Звертала увагу на те, що ГО «Вишневий світанок» є неприбутковою організацією та не займається господарською діяльністю, а була створена мешканцями гуртожитку для захисту свої прав та інтересів. Висновки суду про існування між сторонами господарського спору є помилковими, оскільки вимоги позивача стосуються питання вільного доступу мешканців гуртожитку до своїх житлових кімнат і майна, тому спір виник з цивільно-правових відносин.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник ТОВ «Черемшина 2012» - адвокат Шокулов Ю.Л. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Представник ГО «Вишневий світанок» - Євтушенко С.П. подала заяву про розгляд справи за її відсутності пославшись на зайнятість в інших справах (а.с. 50-54).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів не погодилась з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Визначення належності справи суду певної юрисдикції здійснюється за правилами, чинними на час звернення з позовом до суду, якщо інше не передбачено законодавством.

Статтею 1 та частиною 1 ст. 2 ГПК України визначено юрисдикцію та повноваження господарських судів, установлено порядок здійснення судочинства у господарських судах, а також регламентовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 3 ст. 4 ГПК України).

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 ГПК України.

За змістом пункту 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 ГК України, відповідно до частин 1-3 якої як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Натомість за змістом ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже для визначення юрисдикції цього спору слід керуватися критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, якими є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 915/1674/15.

Таким чином при визначенні юрисдикції спору слід враховувати не тільки суб`єктний склад правовідносин, а й предмет спору і характер спірних матеріальних правовідносин.

Як вбачається з позовної заяви позивач ГО «Вишневий світанок» не зазначав про порушення його прав як юридичної особи. Предметом позову є зобов`язання відповідача припинити зловживати правами власника нежитлових приміщень гуртожитку спрямованих на обмеження вільного проходу та доступу мешканцям гуртожитку до житлових кімнат і їх майна та відновити становище, яке існувало до порушення. Підставою позову зазначено звернення громадської організації «Вишневий світанок» за захистом порушеного права мешканців гуртожитку щодо перешкоджання та обмеження їх вільного проходу до житлових кімнат, встановленням відповідачем металевих дверей із електронним пристроєм пропускного режиму, без зазначення кола таких осіб та підстав здійснення представництва.

Частина 3 ст. 1 Закону України «Про громадські об`єднання» визначає громадську організацію як «громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи», тобто це одна з організаційно-правових форм громадських об`єднань в Україні.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про громадські об`єднання» громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку (ч. 5 ст. 1 Закону України «Про громадські об`єднання»).

Одним із принципів утворення та діяльності громадського об`єднання є відсутність майнового інтересу, тобто, члени (учасники) громадського об`єднання не мають права на частку майна громадського об`єднання та не відповідають за його зобов`язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об`єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об`єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи) (ч. 6 ст. 3 Закону України «Про громадські об`єднання»).

Положеннями ст.ст. 56, 57ЦПК України передбачена участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб.

При цьому, суд перевіряє дотримання вимог ст. 175, 177 ЦПК України і у випадку невідповідності позовної заяви вищезазначеним положенням процесуального закону може застосувати положення ст. 185 цього Кодексу.

Так, не підтвердження наявності (відсутність) підстав для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах іншої особи може бути визнано підставою повернення позовної заяви (п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України).

Отже спір за позовом ГО «Вишневий світанок» про захист порушеного права мешканців гуртожитку щодо перешкоджання та обмеження їх вільного проходу до житлових кімнат, встановленням відповідачем металевих дверей із електронним пристроєм пропускного режиму не належить до категорії спорів, розгляд яких має здійснюватись господарськими судами за правилами ГПК України.

Вищенаведених вимог законодавства та обставин справи суд першої інстанції не врахував і дійшов помилкового висновку про те, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відноситься до юрисдикції господарського суду.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 379, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Громадської організації «Вишневий світанок» - задовольнити частково.

УхвалуКиєво - Святошинського районного суду Київської області від 17 березня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 23 жовтня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова