ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2898/18 Номер провадження 22-з/814/212/20 Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
У Х В А Л А

12 жовтня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув в м. Полтаві заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування будинку та земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування будинку та земельної ділянки.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2019 року скасовано.

Ухвалено по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування будинку та земельної ділянки задоволено.

Визнано недійсним договір дарування серія НВІ № 47 від 13 листопада 2016 року будинку з господарськими спорудами № 9 (житловий будинок загальною площею 82, 2 кв. м, погріб з шийкою, сарай-прибудова, сарай-літня кухня, сарай-прибудова, сарай-прибудова, гараж, сарай-прибудова, вбиральня та споруда) по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір дарування серія НВІ № 51 від 13 листопада 2016 року земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0806 га, кадастровий номер :50:050:0087, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 5588,98 грн з кожного.

31 серпня 2020 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі, в якому просила суд ухвалити додаткове рішення про припинення права власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на будинковолодіння та земельну ділянку кадастровий номер :50:050:0087, площею 0,0806 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , та визнання (поновлення) її права власності на зазначені об`єкти нерухомості.

Вирішуючи вказану заяву апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 13 ЦПК України визначений принцип диспозитивності цивільного судочинства, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені статтею 367 ЦПК України, за змістом якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості розглядати вимоги і наведені у їх обґрунтування доводи, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції при вирішенні справи по суті.

Згідно пунктів 1, 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог)на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За приписами статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Заяви про збільшення або зменшення розміру позовних вимог, доповнення до апеляційної скарги або заяви про зміну вимог апеляційної скарги, які подані після встановленого законом строку, залишаються судом без розгляду.

Порядок та підстави ухвалення додаткового рішення визначені статтею 270 ЦПК України.

Так, згідно з частиною першою цієї статті суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених вказаною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (ст. 270 ЦПК України в редакції 2017 року); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог ОСОБА_1 було визнання недійсним договору дарування серія НВІ № 47 від 13 листопада 2016 року будинку з господарськими спорудами № 9 (житловий будинок загальною площею 82, 2 кв. м, погріб з шийкою, сарай-прибудова, сарай-літня кухня, сарай-прибудова, сарай-прибудова, гараж, сарай-прибудова, вбиральня та споруда) по АДРЕСА_1 , та договору дарування серія НВІ № 51 від 13 листопада 2016 року земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0806 га, кадастровий номер :560:050:0087, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Вимога про припинення права власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на будинковолодіння та земельну ділянку кадастровий номер :50:050:0087, площею 0,0806 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , та визнання (поновлення) її права власності на зазначені об`єкти нерухомості судом першої інстанції не розглядались, не впливали на оцінку законності чи обґрунтованості його рішення апеляційним судом, тому не могли бути враховані під час перегляду судового рішення в апеляційному порядку.

Апеляційний суд відхиляє доводи заявника про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення у зв`язку з обов`язком суду застосувати принцип jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи, який не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту, оскільки відповідно до цього принципу суд має застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, якщо сторонами здійснена неправильна кваліфікація спірних правовідносин, а не розглянути вимоги, які не були предметом розгляду при вирішенні справи по суті.

Оскільки судом першої інстанції та апеляційним судом ухвалено рішення стосовно заявлених позовних вимог, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення, а тому відповідно до наведених норм процесуального права підстави для ухвалення додаткового рішення у даній справі відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись статтями 270, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С.Б. Бутенко

Судді О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна