КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року в справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії , -

у с т а н о в и в :

У жовтні 2015 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» звернулось до суду з позовом, у якому просило зобов`язати ОСОБА_2 , яка 16.09.2017 року змінила прізвище на « ОСОБА_3 », за власний рахунок демонтувати самовільно влаштований балкон до квартири АДРЕСА_1 . При цьому зазначало, що позивач є балансоутримувачем будинку та прибудинкової території до будинку АДРЕСА_2 . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.05.2015 квартира №161 у вказаному будинку належить на праві власності відповідачу. 17.08.2015 року під час обстеження приміщення квартири встановлено, що в даній квартирі виконувались ремонтні роботи, а саме: демонтовані внутрішні стіни між кімнатами квартири, знята опоряджувальна штукатурка з капітальних стін та стелі (до дранки), демонтовано дощату підлогу (в міжповерховому перекритті), частково зруйнований вентиляційний канал, частково демонтована капітальна стіна під вікнами кухні та ванної кімнати. Проте, проектно-дозвільна документація на проведення вказаних робіт із втручанням в капітальну несучу стіну власником квартири не надана. 25.08.2015 року на адресу відповідача направлено припис-попередження з вимогою надати декларацію на початок проведення ремонтних робіт, а також проектно-дозвільну документацію на виконання ремонтно-будівельних робіт з втручанням в капітальні несучі конструкції будинку, який залишено без реагування. Крім того, 31.08.2015 року під час повторного обстеження приміщення квартири зафіксовано те, що не закладено отвір в капітальній стіні під вікнами кухні та ванної кімнати, встановлено металеву конструкцію для подальшого влаштування квартири. Таким чином, відповідач порушує законодавство, яке регулює житлові правовідносини.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року позов задоволено та зобов`язано відповідача демонтувати силами та за власний рахунок самовільно влаштований балкон квартири АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що вказаним рішенням її зобов`язано демонтувати силами та за власний рахунок самовільно влаштований балкон квартири АДРЕСА_1 , яка їй не належить, оскільки вона є власником квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку з зазначеним акти, на які йдеться посилання в рішенні, як на докази проведення ремонтних робіт без дозвільної документації, не відповідають дійсним обставинам справи та незрозуміло на яку адресу вони були направлені. Крім того у згаданих актах відсутня інформація про наявність у вказаній квартирі балкону, а зазначено про встановлення металевої конструкції балкону. Крім того, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» не є належним позивачем у даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача зазначає про відповідність оскаржуваного рішення суду вимогам чинного законодавства.

При розгляді справи судом першої інстанції установлено, що позивач є балансоутримувачем будинку та прибудинкової території до будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.05.2015 квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу.

17.08.2015 під час обстеження приміщення квартири встановлено, що в даній квартирі виконувались ремонтні роботи, а саме: демонтовані внутрішні стіни між кімнатами квартири, знята опоряджувальна штукатурка з капітальних стін та стелі( до дранки), демонтовано дощату підлогу( в міжповерховому перекритті), частково зруйнований вентиляційний канал, частково демонтована капітальна стіна під вікнами кухні та ванної кімнати.

Проте, проектно-дозвільна документація на проведення вказаних робіт із втручанням в капітальну несучу стіну власником квартири не надана.

25.08.2015 на адресу відповідача направлено припис - попередження з вимогою надати декларацію на початок проведення ремонтних робіт, а також проектно-дозвільну документацію на виконання ремонтно-будівельних робіт з втручанням в капітальні несучі конструкції будинку.

31.08.2015 під час повторного обстеження приміщення квартири зафіксовано те, що не закладено отвір в капітальній стіні під вікнами кухні та ванної кімнати, встановлено металеву конструкцію для подальшого влаштування квартири.

За результатами обстеження на адресу відповідача повторно направлено припис-попередження.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», суд першої інстанції виходив з того, що балансоутримувач будинку, який несе відповідальність за експлуатацію будинку, наділений правом на звернення до суду з вимогою про приведення приміщень у попередній стан у випадку, якщо балансоутримувачу створюються перешкоди для реалізації його функцій і повноважень. Ні на пропозицію КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», викладену у Попередженнях від 25.08.2015 р. № 369 та від 31.08.2015р. №314, ні під час розгляду справи дозвільну документацію на проведення ремонтних робіт відповідач не представив. Таким чином, відповідач порушила вимоги Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкової території, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 р., та Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року.

Зазначаючи про те, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» є належним позивачем у даній справі, судом вказано, що Верховним Судом України у постанові від 19 листопада 2014 у справі №6-180цс14 та у постанові від 24 червня 2015 у справі № 6-381цс15 викладено правову позицію згідно з якою, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва, окрім органів місцевого самоврядування чи власників земельної ділянки, а також органів державного архітектурно-будівельного контролю, можуть заявляти й інші особи за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, 2004 року, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 458/1173/14-ц, від 20 грудня 2019 року в справі №640/13906/17.

Звертаючись до суду з даним позовом, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» зазначало, що будинок АДРЕСА_2 є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Києва та перебуває на балансовому обліку позивача, який здійснює його обслуговування та контроль за технічним станом конструктивних елементів, інженерного та технічного обладнання, мереж систем теплопостачання, виконанням та дотриманням власниками приміщень правил експлуатації.

При цьому позивач посилався на те, що відповідач здійснила ремонтні роботи, а саме: демонтовані внутрішні стіни між кімнатами квартири, знята опоряджувальна штукатурка з капітальних стін та стелі (до дранки), демонтовано дощату підлогу (в міжповерховому перекритті), частково зруйнований вентиляційний канал, частково демонтована капітальна стіна під вікнами кухні та ванної кімнати, проте на вимогу позивача не надала проектно-дозвільної документації на проведення вказаних робіт.

Сам по собі факт проведення будівельних робіт відповідачем без отримання в установленому законом порядку дозволу на будівництво не є підставою для захисту права позивача без доведення порушення таких прав.

Відповідно до рішення Київської міської ради Київської міської державної адміністрації від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» житловий будинок АДРЕСА_4 є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Києва та відповідно до рядка № 598 та № 599 додатку № 6 вказаного рішення передано як два будинки №ЗА та № 3-Б .

Згідно із розпорядженням Київської міської ради Київської міської державної адміністрації від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» обумовлений житловий будинок переданий до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.09.2013 року № 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації» об`єкти житлового фонду разом з вбудованими нежилими приміщеннями перезакріплені з балансів комунальних підприємств по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс», «Печерська брама», «Хрещатик» та «Печерськжитло» на баланс комунального підприємства Печерського району м. Києва «Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва».

Відповідно до п. 15 рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» комунальне підприємство Печерського району м. Києва «Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва» перейменоване в комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» та його віднесено до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» звернулось до суду із даним позовому жовтні 2015 року.

На час зверення до суду із вказаним позовом діяв Закон України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IVвід 24.06.2004 року.

За змістом статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV від 24.06.2004 року, балансоутримувачем будинку є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно із законом; відповідно до правового статусу балансоутримувача статтею 24 зазначеного Закону визначено його обов`язки балансоутримувача, до яких, зокрема, віднесено утримання на балансі майна, визначеного договором з власником (співвласниками), забезпечення належних експлуатації та утримання майна, що перебуває на його балансі, а також права, до яких, зокрема, належить право звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває у нього на балансі.

Розглянувши дану справу, суд першої інстанції не навів норм чинного законодавства чи Статуту, що передбачали б надання позивачу повноважень звертатися до суду з вимогою усунути зазначені ним порушення чи захищати в суді порушені права співвласників будинку.

При цьому судом не наведено доводів та доказів, з яких вбачалося б, в чому саме полягає у спірних правовідносинах порушення цивільних прав чи охоронюваних законом інтересів позивача в межах його правового статусу балансоутримувача (відповідно до наведених вище положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Вимагаючи зобов`язати відповідача здійснити певні дії, позивач не навів та не довів, які саме з правомочностей, що складають зміст цивільного права позивача, порушуються діями відповідача та відновлюються за наслідками задоволення позову.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вже зазначалось вище, то відповідно до ст. 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV від 24.06.2004 року балансоутримувачу належить право звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває у нього на балансі.

Однак, позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить зобов`язати відповідача за власний рахунок демонтувати самовільно влаштований балкон до квартири АДРЕСА_1 , а не звернути стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за спожиті житлово-комунальні послуги або відшкодувати завдані майну збитки.

Статтею 376 Цивільного кодексу України визначено наслідки здійснення самочинного будівництва, коло осіб, уповноважених звертатися до суду з вимогою застосувати зазначені наслідки, та спосіб, у який здійснюється захист порушеного права.

Тобто, у разі порушення відповідачем будівельних норм і правил, позов подає відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування чи відповідна інспекція державного архітектурно-будівельного контролю або інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом, а не КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», адже інтереси підприємства, як балансоутримувача майна, не порушено.

Виходячи зі встановлених, на підставі поданих сторонами доказів, обставин справи та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва».

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук