Справа № 369/257/14-ц Головуючий 1 інстанція- Пінкевич Н.С.
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 жовтня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Тютюнник О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2020 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконанняу справі за позовом у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Києво-Святошинського районного судуКиївської області від 03 червня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого 15 травня 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, про звернення стягнення на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів на земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер: :01:018:0040, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 574620 за початковою ціною 351000 грн.

Не погоджуючись із ухвалою, стягувач ТОВ Фінансова компанія «Інвент» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву задоволити, посилаючись на неповне з`ясування судом обстаивн, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована хибністю висновків суду про можливість отримання банком виконавчого листа у період із 09 вересня 2014 року по 13 січня 2015 року, із 16 лютого 2015 року по 09 березня 2016 року та із 01 вересня 2016 року, коли справа перебувала в суді

- 2 -

першої інстанції, з огляду на те, що Апеляційним судом Київської області в цей період розглядалася заява банку від 25 вересня 2014 року про виправлення описки у рішенні апеляційного суду, що унеможливлювало отримання виконавчого листа з огляду на очікування стягувача на виправлення описки. Суд прийшов до невірних висновків про відсутність доказів об`єктивних, непереборних та істотних труднощів у отирманні та подачі виконавчого листа у встановлений законом строк, оскільки постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 21 серпня 2018 року відкрите виконавче провадження № 57029457, і лише 29 листопада 2019 року виконавчий лист повернутий стягувачу. Суд не вразхував чисельну судову практику з цього приводу. Ухвала суду порушує ст.ст.129, 1291 Конституції України, ст.6 та Перший протокол до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд, пов`язаного з виконанням рішення та порушує право власності заявника.

Боржниця ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні заяви, а доводи апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» адвокат Бабій В.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2020 року як незаконну.

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Іванова Н.С. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у поновленні строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що стягувач не довів поважності причин пропуску річного строку, зокрема за період із 19 серпня 2014 року по 19 серпня 2015 року стягувач не вчинив жодних дій в частині звернення рішення до примусового виконання, а його правонаступник ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» звернувся з відповідною заявою лише 02 грудня 2019 року, тобто більше ніж через 5 років після набрання законної сили рішення апеляційного суду.

При цому суд виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не переривався, незважаючи на перебування виконавчого листа на виконанні у Києво-Святошинському районному відділі ДВС ГТУЮ в Київській області в період із 21 серпня 2018 року по 29 листопада 2019 року, виконавче провадження № 57029457.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Поширення дії положень Закону України «Про виконавче провадження» на правовідносини щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа. Аналогічна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-711цс15.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999

- 3 -

року (був чинним на час виникнення спірних правовідносин) виконавчі листи на виконання судових рішень можуть бути пред`явлені до виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження», ст.12 якого встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Згідно з пунктом 5 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону від 05 жовтня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно положень ч.1 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Аналогічні положення містить ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» згідно якої стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 серпня 2014 року звернуто стягнення на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів на земельну ділянку, площею 0,1001 га, кадастровий номер: :01:018:0040, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 574620 за початковою ціною 351000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2015 року заяву Публічного акціонерного товариства «Банк`Фінанси та Кредит» про виправлення описки задоволено. Виправлено описку у другому та третьому абзацах резолютивної частини рішення Апеляційного суду Київської області від 19 серпня 2014 року та словосполучення «шляхом проведення прилюдних торгів» замінено на «шляхом визнання права власності за Банком».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена, скасовано ухвалу Апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2015 року про виправлення описки та передано питання на новий розгляд апеляційному суду.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2016 року у задоволенні заяви ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про виправлення описки відмовлено.

15 травня 2017 року представником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» отримано виконавчий лист, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 369/257/14-ц щодо виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 19 серпня 2014 року про звернення стягнення на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів на земельну ділянку, площею 0,1001 га, кадастровий номер: :01:018:0040, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 574620 за початковою ціною 351000

- 4 -

гривень.

Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Київській області від 21 серпня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57029457.

28 березня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором з ОСОБА_1 та договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, в тому числі по іпотеці наданої ОСОБА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» задоволено, заміно стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «Фінансова компанія «Інвент».

За заявою ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області від 29 листопада 2019 року виконавчий лист повернутий стягувачеві.

Також судом встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання за рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 серпня 2014 року становив один рік, тобто до 19 серпня 2015 року, протягом якого стягувач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» не вчинив жодних дій щодо звернення рішення до примусового виконання.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Доводи апеляційної скарги щодо хибності висновків суду про можливість отримання банком виконавчого листа протягом 2014-2015 років у період, коли справа перебувала в суді першої інстанції, необгрунтовані.

Судом першої інстанції встановлено, що дана справа після ухвалення Апеляційним судом Київської області рішення від 19 серпня 2014 року тривалий час перебувала у суді першої інстанції, зокрема у періодіз 09 вересня 2014 року по 13 січня 2015 року, а також із 19 лютого 2015 року по 09 березня 2016 року.

Отже, станом на 19 серпня 2015 року, тобто на момент закінчення встановленого законом річного строку пред`явлення рішення до виконання, справа перебувала у суді більше дев`яти місяців, що у свою чергу переконливо свідчить про наявність достатнього строку і можливості для отримання первісним кредитором ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» виконавчого листа.

Посилання у скарзі заявника ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» на те, що Апеляційним судом Київської області в цей період розглядалася заява банку від 25 вересня 2014 року про виправлення описки у рішенні апеляційного суду, що унеможливлювало отримання виконавчого листа з огляду на очікування стягувача на виправлення описки, безпідставні.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2015 року заяву ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про виправлення описки задоволено, після чого справа повернута до суду першої інстанції 19 лютого 2015 року і до закінчення річного терміну виконання рішення перебувала у суді більше п`яти місяців. Тобто банк мав більш ніж достатньо часу для отримання виконавчого листа і пред`явлення його до виконання.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що у цей період первісний кредитор ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» навіть не звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа, що на думку колегії свідчить про недобросовісне відношення первісного кредитора до забезпечення своїх прав як стягувача та виконання обов`язків як сторони у справі.

- 5 -

Доводи апеляційної скарги про невірність висновків суду щодо відсутності доказів об`єктивних, непереборних та істотних труднощів у отирманні та подачі виконавчого листа у встановлений законом строк, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий документ до примусового виконання.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст.89 ЦПК дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що наведені у заяві банку причини щодо пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а саме виправлення описки та послідуючі оскарження судових рішень, не є поважними та істотними, оскільки ніяким чином не перешкоджали банку в отриманні виконавчого листа і пред`явленні його до виконання, бо справа тривалий час перебувала в суді першої інстанції.

Це ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 21 серпня 2018 року відкрите виконавче провадження № 57029457, і лише 29 листопада 2019 року виконавчий лист повернутий стягувачу, які є необгрунтованими з таких міркувань.

Як вище вказувалося ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (був чинним на час виникнення спірних правовідносин) передбачає пред`явлення виконавчих листів до виконання протягом одного року.

При цьому, тлумачення п.5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, свідчить про те, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Для цього п.5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплив на час набрання ним чинності (правова позиція Верховного Суду у постанові від 10 червня 2020 року у справі № 522/11429/13-ц та у постанові від 18 травня 2020 року у справі №2-9/11).

Отже, предбачене ст.23 Закону Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання може мати місце лише у випадку пред`явлення такого виконавчого листа у межах встанволеного законом річного строку. Пред`явлення виконавчого документу поза межами цього строку не перериває строку пред`явлення.

Такі ж висновки викладені в ухвалі Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року щодо залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду з підстав пропуску строку, встанволеного для виконання рішення.

Посилання у скарзі на те, що суд не врахував чисельну судову практику з цього приводу безпідставні. Суд врахував як правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21 серпня 2019 року в справі №2-836/11, так і в інших справах, які відображені в ухвалі.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду порушує ст.ст.129, 1291 Конституції України, ст.6 та Перший протокол до ст.1 Конвенції про захист прав людини і

- 6 -

основоположних свобод щодо права на справедливий суд, пов`язаного з виконанням рішення та порушує право власності заявника, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Суд першої інстанції вірно вказав в ухвалі, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, а виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, передбачено ст.6 Конвенції.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії (Ashingdane v. the. United Kingdom)). Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, §33).

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13 ).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

В даному випадку відмовлючи у повноленні строку суд першої інстанції підійшов розсудливо до вирішення цього питання, а наведені в ухвалі поза всяким сумнівом є правильними та обгрунтованими.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконанняне підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія

- 7 -

«Інвент» залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: