Справа № 305/1673/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Куштана Б.П.,

за участі секретаря:Волощук В.І.,

за участі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рахівського районного суду від 11 листопада 2019 року, головуюча суддя Бліщ О.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.07.2019 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Від спільного шлюбу у сторін народилася одна дитина - дочка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на день звернення із позовом до суду, знаходиться на повному утриманні матері. На сьогоднішній день позивачка має стабільну роботу у Румунії, місце її роботи знаходиться у місцевості, наближеній до україно-румунського кордону, що дає їй можливість навідуватися додому у вільний від роботи час, а також дає їй можливість у період шкільних канікул забирати дочку до себе у Румунію, де дитина зможе відпочивати та відвідувати спортивно-оздоровчі комплекси. При цьому на території Румунії позивачка проживає у приватному будинку своїх близьких родичів. Позивачка також виготовила своїй дочці документи для виїзду за кордон. Знаючи про те, що для виїзду дитини за кордон необхідно мати дозвіл батька дитини, який не позбавлений батьківських прав, однак такого у добровільному порядку відповідач надати позивачці не хоче.

Рішенням Рахівського районного суду від 11 листопада 2019 року позов задоволено.

Надано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканці АДРЕСА_1 тимчасовий дозвіл на виїзд у період літніх та зимових шкільних канікул:

- малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України до Румунії у супроводі її матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без нотаріально посвідченої згоди батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 строком на 5 (п`ять) років, відлік якого розпочати з дня набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2009 року, який рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.07.2019 по справі №305/890/19, між ними розірвано.

Від даного шлюбу у сторін народилася дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується Свідоцтвом про народження дитини, серії НОМЕР_1 від 10 вересня 2019 року.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Також пунктами 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків, за відсутності згоди другого з батьків, на підставі рішення суду, може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

У Постанові від 04.07.2018 у справі N 712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 235/139/16-ц (N 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини.

У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

У даній справі рішенням суду першої інстанції позов задоволено. Надано ОСОБА_1 тимчасовий дозвіл на виїзд у період літніх та зимових шкільних канікул:

- малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України до Румунії у супроводі її матері ОСОБА_1 , без нотаріально посвідченої згоди батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 5 (п`ять) років, відлік якого розпочати з дня набрання рішенням законної сили.

Такий дозвіл надано з дотриманням рівності прав та обов`язків батьків відносно виховання дитини, виходячи з принципів розумності, добросовісності, справедливості, з урахуванням того, що виїзд відповідатиме інтересу доньки, оскільки сприятиме їх фізичному, розумовому та духовному розвитку. Крім того, мати ОСОБА_1 працює у Румунії та має можливість забезпечити доньці у період шкільних канікул повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку,

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд, а саме під час шкільних канікул доньки з матір`ю до зазначеної в судовому рішенні країни відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Інших доводів, які б мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи, скаржником не наведено.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Рішення місцевого суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 374,375,381-384ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 16 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді