КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 362/1759/18

номер провадження: 22-ц/824/540/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Богомаза Андрія Павловича на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року у складі судді Кравченко Л.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що з 03 лютого 2012 року вона разом з відповідачем ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року. Вказувала, що від шлюбу вони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначала, що після розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утримання. Відповідач проживає окремо, протягом тривалого часу вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає, проте є працездатною особою, інших утриманців не має, а тому має можливість надавати таку допомогу.

З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 квітня 2018 року до 14 вересня 2018 року та з 08 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язку як матері, так і батька, та приймаючи до уваги матеріальний стан сторін, потреби дитини, яка на даний час проживає з позивачем, матеріальні можливості та потреби відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, за виключенням періоду проживання дитини разом з відповідачем.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Богомаз А.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 , посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцем проживання дитини є місце проживання відповідача, а не місце проживання позивача, що підтверджується довідками форми 13 та витягами з Єдиного державного демографічного реєстру. Вказує, що та обставина, що під час розгляду справи 08 квітня 2019 року позивач без згоди та відома відповідача змінила місце проживання дитини і фізично утримує її у себе, не надає їй законного права для стягнення аліментів, оскільки такі дії позивача не можуть призводити до реалізації її прав.

Вважає, що ухвалення судом у даній справі рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини до вирішення цивільної справи №362/2484/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання та відшкодування моральної шкоди, а також до вирішення цивільної справи №362/4313/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, є передчасним, однак судом першої інстанції у задоволенні відповідних клопотань відповідача про зупинення провадження у даній справі було відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, оскільки факт проживання дитини разом з нею встановлено судом першої інстанції та підтверджується наданими нею суду доказами. Вказує, що посилання в апеляційній скарзі на наявність у суді цивільної справи № 362/2484/19 не є підтвердженням її незаконних дій щодо зміни місця проживання дитини. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 03 лютого 2012 року позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки депутата Васильківської міської ради від 06 квітня 2018 року малолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1

За правилами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками такого обов`язку.

Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Правовий аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що аліменти на утримання дитини присуджуються тому з батьків, разом з яким фактично проживає дитина.

Судом першої інстанції та не заперечується сторонами, що малолітня ОСОБА_3 фактично проживала з матір`ю ОСОБА_2 у період з 01 лютого 2018 року по 14 вересня 2018 року, а також фактично проживає з позивачем з 08 квітня 2019 року по даний час. Тому вказані обставини, які визнають учасниками справа, не підлягають доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач ОСОБА_2 має право на отримання аліментів від відповідача на утримання малолітньої дитини, яка перебуває на її утриманні.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що місцем проживання дитини є місце проживання відповідача, а не місце проживання позивача, що підтверджується довідками форми 13 та витягами з Єдиного державного демографічного реєстру, а також те, що 08 квітня 2019 року позивач без згоди та відома відповідача змінила місце проживання дитини і фізично утримує її у себе, а тому відповідач вважає, що позивач не має права на стягнення аліментів на утримання дитини, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів правильно виходив із того, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття в рівних частинах, врахував обставини, зазначені у ст.182 СК України, а саме, матеріальний стан сторін, потреби дитини, яка на даний час проживає з позивачем, матеріальні можливості та потреби відповідача, та приймаючи до уваги періоди фактичного проживання дитини разом з позивачем, дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, за виключенням періоду проживання дитини разом з відповідачем.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову частково.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ухвалення рішення у даній справі про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини до вирішення цивільної справи №362/2484/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання та відшкодування моральної шкоди, а також до вирішення цивільної справи №362/4313/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - є передчасним, однак судом першої інстанції у задоволенні відповідних клопотань відповідача про зупинення провадження у даній справі було відмовлено, то ці доводи не заслуговують на увагу з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про зупинення провадження у цивільній справі №362/1759/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини - відмовлено.

Також ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Богомаза А.М. про зупинення провадження у цивільній справі №362/1759/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини - відмовлено.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з ч.2 ст.252 ЦПК України не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною.

Оскільки судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у справі №362/2484/19 про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання та відшкодування моральної шкодивиключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи існування обставин, якими ОСОБА_2 обґрунтовує свої вимоги, причинний матеріально-правовий зв`язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи, а також враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.252 ЦПК України не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про визначення місця проживання дитини (справа №362/4313/18), то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотань представників відповідача про зупинення провадження у даній справі, а тому доводи апеляційної скарги про передчасність ухвалення рішення у справі про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини до вирішення цивільних справ №362/2484/19 та №362/4313/18, є необґрунтованими та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дитини.

Доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Богомаза А.П. підлягає залишенню без задоволення, а ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2019 року зупинено дію рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року в частині, що не підлягає негайному виконанню до закінчення апеляційного провадження, то апеляційний суд поновлює дію рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року у вказаній частині.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Богомаза Андрія Павловича залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року в частині, що не підлягає негайному виконанню.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: