Справа № 175/1906/20
Провадження № 2/175/463/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Кравченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання додаткової угоди недійсною, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання додаткової угоди недійсною, в якому просив суд постановити рішення яким визнати Додаткову угоду від 12 грудня 2012 року до Кредитного договору № DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року - недійсною, стягнути з відповідачів на його користь сплачений судовий збір.

Позивач ОСОБА_1 та його адвокат за ордером про надання правової допомоги Романенко Л.С. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими відправленнями, що повернулися до суду за закінченням терміну зберігання (а.с.140-141,146-147); про поважність причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» за довіреністю Чумак С.О. позовні вимоги не визнав, надав суду відзив на позов (а.с.37-44).

Вислухавши сторони, експерта-економіста Маліночка С.О., дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 23 лютого 2007 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», було укладено Кредитний договір №DNDZGA00000861 (а.с.10-16), за умовами п.7.1 якого, ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати ОСОБА_2 кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 23 лютого 2007 року по 23 лютого 2017 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 36000,00 доларів США на наступні цілі: ремонтно-будівельні роботи, а також у розмірі 3600,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2 даного Договору. Щомісяця в період сплати ОСОБА_2 повинен був надавати ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти (щомісячний платіж) у сумі 571,85 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Того ж дня, 23 лютого 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», було укладено Договір іпотеки №DNDZGA00000861 квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. 23 лютого 2007 року за реєстровим номером №309 (а.с.17-20), за умовами якого ОСОБА_4 надала в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

23 лютого 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням Договору іпотеки було накладено заборону відчуження зазначеної в договорі іпотеки квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_4 , до припинення чи розірвання договору.

Відповідно до п.33.4 Договору іпотеки, вартість предмету іпотеки складає 227250 грн.

Відповідно до Розділу «Особливі умови» Договору іпотеки №DNDZGA00000861 квартири від 23 лютого 2007 року, за даним договором, іпотекою забезпечується виконання зобов`язання позичальника за Кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та іпотекодавцем по поверненню кредиту, наданого у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 36000,00 доларів США на наступні цілі: ремонтно-будівельні роботи, а також у розмірі 3600,00 доларів США на сплату страхових платежів на строк з 23 лютого 2007 року по 23 лютого 2017 року включно; сплаті відсотків у розмірі 0,92% на місяць у період з 21 по 28 кожного місяця; щомісячного надання грошових коштів (щомісячний платіж) у період сплати сумою не менше 571,85 доларів США; винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту.

Відповідно до Розділу «Термін дії договору» Договору іпотеки №DNDZGA00000861 квартири від 23 лютого 2007 року, внесення змін до цього Договору дозволяється лише за згодою Сторін, а узгоджені сторонами зміни до цього Договору вносяться у письмовій формі і підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

12 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року (а.с.21-22), відповідно до умов якої змінилися умови надання кредиту, а саме: Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк 23 лютого 2007 року по 23 лютого 2017 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 39803,93 доларів США на наступні цілі: ремонтно-будівельні роботи, а також у розмірі 7403,93 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредиту відсотків у розмірі 1,09% на місяць на суму заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з 05 по 10 число кожного місяця. Щомісячно в період сплати, починаючи з 12 грудня 2012 року позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 751,21 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Майновий поручитель ОСОБА_4 не була повідомлена про укладення вищезазначеної додаткової угоди, з останньою не було погоджено зміну суттєвих умов кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, за виконання якого ОСОБА_4 поручалася своїм майном, укладаючи з Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», 23 лютого 2007 року Договір іпотеки №DNDZGA00000861 квартири, за умовами якого надала в іпотеку своє нерухоме майно, про що свідчить відсутність нотаріально засвідчених, узгоджених сторонами змін до Договору іпотеки №DNDZGA00000861 квартири від 23 лютого 2007 року.

Про наявність додаткової угоди, ОСОБА_1 дізнався в ході розгляду цивільної справи №200/23111/15-ц за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки виконаним, визнання іпотеки такою, що припинила дію, визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя виконаним, та таким, що припинив дію, на стадії її перегляду у суді апеляційної інстанції, де ОСОБА_1 був залучений до участі у справі як правонаступник померлої ОСОБА_4 , коли АТ КБ «ПриватБанк» 14 квітня 2020 року надав Додаткову угоду від 12 грудня 2012 року до Кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року разом зі своїми письмовими поясненнями до суду для залучення її до матеріалів справи №200/23111/15-ц як доказ. ОСОБА_1 дізнавшись про укладену 12 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», Додаткову угоду до Кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Між тим звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Судом встановлено, що відповідач АТ КБ «ПриватБанк» реалізував своє право, визначене Законом та умовами кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, про дострокове стягнення заборгованості шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Так, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року (а.с.25-27) по цивільній справі №2-1351/11 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» про стягнення заборгованості за Кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року було задоволено, стягнуто на користь банку заборгованість за Кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року у розмірі 247639,86 грн., витрати за надання юридичних послуг в розмірі 500,00 грн., а всього стягнуто 248139,86 грн.

Так відповідно до ст. 82 ЦПК України підставами для звільнення від доказування є наявність обставин, які визнаються учасниками справи або таких, які визнано загальновідомими, наявність обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказаним рішенням встановлено, що станом на 24 вересня 2010 року відповідач ОСОБА_2 має заборгованість за Кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року у розмірі 31292,91 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 29240,02 доларів США, заборгованості по процентам у розмірі 460,22 доларів США, заборгованості по комісії у розмірі 72,00 долара США, та пені у розмірі 0,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленти становить 247639,86 грн. Вищевказаним рішення суду стягнуто фактичну суму заборгованості за Кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, чим змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору та вважається, що строк виконання договору в повному обсязі настав.

АТ КБ «ПриватБанк» самостійно та на власний розсуд, скористався своїм правом про дострокове припинення дії Кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року та змінив строк кредитування, а тому належні правові підстави для нарахування відсотків після дострокового припинення кредитного зобов`язання, а також неустойки (пені) обумовленої цим договором, відсутні. Укладення 12 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» Додаткової угоди до Кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, яка є невід`ємною частиною означеного договору, не має правового значення, так як дія означеного кредитного договору була припинена внаслідок реалізації банком свого права на дострокову вимогу про стягнення боргу. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеному у своїй постанові від 01 липня 2020 року у справі №496/2783/15-ц.

Можливе повторне стягнення кредиту, або звернення стягнення на предмет іпотеки, всупереч положенням ст. 61 Конституції України, призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те саме зобов`язання. Вищевказаними обставинами встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» не мав право укладати 12 грудня 2012 року з ОСОБА_2 . Додаткову угода до Кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, оскільки спірний Договір фактично є новим договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання.

Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку», ст. 593 ЦК України, іпотека припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого іпотекою; у разі внесення змін та доповнень до кредитного договору стосовно розміру суми кредиту, розміру процентної ставки за користуванням кредиту і т.п., іпотекодержатель зобов`язаний укласти з іпотекодавцем нотаріально посвідчену угоду про внесення змін до договору іпотеки.

Як зазначив представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» у своєму відзиві на позовну заяву, 19 грудня 2012 року на підставі Додаткової угоди від 12 грудня 2012 року до Кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року банком було проведено корегування заборгованості, а саме «зменшено розмір заборгованості з пені в розмірі 557,71 дол. США…». Однак вищевказане твердження відповідача спростовується Висновком судового експерта-економіста Маліночка С.О. №14/05/2020 від 22 травня 2020 року (а.с.88-115) та його особистими поясненнями в судовому засіданні.

На вирішення експерту були поставлені питання щодо умов Додаткової угоди від 12 грудня 2012 року до Кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року та виконання Кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, порядок та своєчасність зарахування платежів тощо. Так за результатами проведеної експертизи встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» укладаючи спірну угоду фактично збільшив заборгованість по кредиту на 3847,05 доларів США та фактично збільшив заборгованість по пені на 502,47 доларів США. Також за результатами економічного дослідження підтверджується, що майновим поручителем ОСОБА_4 не знаючи про суттєві зміни умов Кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, що були погоджені між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» шляхом укладення Додаткової угоди від 12 грудня 2012 року, було сплачено за Кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року заборгованість з переплатою, що перекриває навіть збільшений обсяг відповідальності, який не був погоджений з іпотекодавцем. Також висновком експерта встановлено, що станом на 11 березня 2015 року сума заборгованості за Кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року в розмірі 248139,86 грн. з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, що складає 302578,59 грн. за період починаючи з 24 вересня 2010 року погашена повністю шляхом зарахування грошових коштів на транзитний рахунок № НОМЕР_1 , а сума переплати складає 74000,85 грн.; станом на 15 травня 2015 року сума заборгованості за Кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року в розмірі 248139,86 грн. з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, що складає 301881,64 грн. за період починаючи з 15 червня 2011 року погашена повністю шляхом зарахування грошових коштів на транзитний рахунок № НОМЕР_1 , а сума переплати складає 33397,83 грн.; станом на 14 липня 2015 року сума заборгованості за Кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року в розмірі 248139,86 грн. з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, що складає 307280,08 грн. за період починаючи з 22 липня 2011 року повністю погашена шляхом зарахування грошових коштів на транзитний рахунок № НОМЕР_1 , а сума переплати складає 16680,34 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні докази надані сторонами, суд прийшов до висновку, що сума заборгованості за Кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року погашена в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

За приписами ч. 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі за №6-533цс16, за змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Статтями 215, 216 ЦК України, визначено, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються таким засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). ( ст. 89 ЦПК України).

Оцінюючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що Додатковою угодою від 12 грудня 2012 року до Кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року були суттєво змінені умови Кредитного договору (збільшено суму кредиту, збільшено суму на сплату страхових платежів, збільшено відсоток за користування кредитом, збільшено суму щомісячного обов`язкового платежу, а також змінено графік погашення заборгованості), що потягло за собою збільшення відповідальності для майнового поручителя - ОСОБА_4 , окрім цього оскаржувана ОСОБА_1 . Додаткова угода була укладена після ухвалення Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області рішення від 15 червня 2011 року по цивільній справі №2-1351/16, яким було стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за Кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року у розмірі 247639,86 грн. та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 500,00 грн. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України), згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання Додаткової угоди від 12 грудня 2012 року до Кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 липня 2007 року недійсною підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 повинно бути стягнено судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову в розмірі 840,80 грн., тобто по 420,40 грн. з кожного.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 13, 202, 205, 215 ЦК України, ст. 1, 17 Закону України «Про іпотеку», ст. 12, 13, 76, 78, 81, 130, 141, 223, 263-266 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання додаткової угоди недійсною - задовольнити.

Визнати Додаткову угоду від 12 грудня 2012 року до Кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року - недійсною.

Стягнути з ОСОБА_2 , АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі з кожного по 420,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.