Справа № 133/452/20
Провадження № 22-ц/801/1594/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Берегового О.Ю., Ковальчука О.В.

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Сєчко В.Л., повний текст якого складений того ж дня,

в справі №133/452/20

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 (відповідач)

про стягнення неустойки (пені) за заборгованістю по сплаті аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по несплаченим аліментам, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25.01.2012 з ОСОБА_2 на її користь стягнуто на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.01.2012 року і до повноліття дитини.

Внаслідок не виконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати аліментів за ним утворилася заборгованість, яка станом на грудень 2019 року складає 66 799,4 грн.

В зв`язку зі зміною законодавства, внесенням змін до ст. 196 ч. 1 СК України Законом України №2037-VІІІ від 17.05.2017, просить присудити їй пеню: за період з 01 вересня 2014 року по травень 2017 року включно в сумі 333 718,49 грн, за період з 01.06.2017 по грудень 2019 в сумі 188 957,19 грн, з дня прийняття Закону України №2037- VІІІ від 17.05.2017

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 66 799,4 (шістдесят шість тисяч сімсот дев`яносто дев`ять ) гривень 40 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а також судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок на користь держави в особі Державної судової адміністрації України.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, просила скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Апелянт не погоджується із тим, що суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин статтю 196 СК України в редакції Закону від 17.05.2017 та обмежив розмір стягуваної пені загальним розміром заборгованості зі сплати аліментів. Вважає, що під час розрахунку та стягнення пені за період з 01.09.2014 по 17.05.2017 в сумі 333 718,49 грн слід застосовувати статтю 196 СК України в редакції, що діяла до прийняття Закону № 2037-VIІІ і не передбачала обмеження розміру стягуваної пені.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.01.2012 року і до повноліття дитини.

На підставі вказаного судового рішення 12.03.2018 видано виконавчий лист № 2-8/12.

Постановами старшого державного виконавця Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області від 26.09.2014 та 02.10.2019 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-9/12 виданого Козятинським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.01.2012 року і до повноліття дитини.

На даний час виконавче провадження перебуває у Козятинському міськрайонному відділі ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції .

Відповідач свої зобов`язання зі сплати аліментів у повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунків, складених старшим державним виконавцем Козятинського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заборгованість ОСОБА_2 по аліментах на утримання дитини за період з 01 вересня 2014 року по грудень 2019 року складає 66 799,40 гривень.

Згідно з частинами першою-третьою статті 196 СК України «Відповідальність за прострочення сплати аліментів» в редакції, що діяла до прийняття Закону № 2037-VIІІ при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліментів за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» назву статті 196 доповнено словами «оплати додаткових витрат на дитину», а частину першу викладено у новій редакції, відповідно до якої у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Шляхом викладення частини 1 статті 196 СК України у новій редакції законодавець: 1) передбачив можливість стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не лише тих, які сплачуються за рішенням суду, а й за домовленістю між батьками; 2) уточнив порядок обчислення строку (періоду), за який нараховується неустойка (пеня) шляхом вказівки на початок і закінчення його перебігу - від дня прострочення сплати аліментів і до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені відповідно; 3) обмежив розмір неустойки (пені), що може бути стягнена, 100 відсотками заборгованості.

Пунктом 1 Прикінцевих положень Закону № 2037-VIII встановлено, що він набирає чинності через місяць з дня його публікування, крім пункту 2 цього розділу, який набирає чинності з дня опублікування цього закону. З урахуванням дати офіційного опублікування даний закон набрав чинності з 08 липня 2017 року.

Отже для правильного вирішення даної цивільної справи має значення те, чи поширюється встановлене частиною 1 статті 196 СК України обмеження максимального розміру стягуваної неустойки (пені) на суми неустойки (пені), що нараховані до набрання чинності Законом № 2037-VIII, тобто до 07 липня 2017 року включно.

Згідно з статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначив, зокрема, що Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

При цьому відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу (абз. 4 пункту 2 Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99).

Стаття 196 СК України називається «Відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину» і визначає, що порушення особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками свого обов`язку своєчасно їх сплачувати, має своїм наслідком виникнення в одержувача аліментів права (а у платника аліментів - відповідного обов`язку) стягнення (сплати) неустойки (пені), а також передбачає реалізацію такого права в примусовому порядку - шляхом ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Закон № 2037-VIII як такий, що пом`якшує відповідальність особи (обмежує максимальний розмір стягнення за порушення), відповідно до статті 58 Конституції має зворотну дію в часі і має застосовуватися також до правовідносин сторін, що виникли раніше, тобто до набрання ним чинності.

Відтак висновок суду першої інстанції про застосування встановленого статтею 196 СК України обмеження стягуваного розміру пені розміром заборгованості з їх сплати є вірним, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Помилковими є й доводи апеляційної скарги про те, що не присудивши дитині за рішенням суду з розрахунку та стягнення пені за період з 01.09.2014 по 17.05.2017 в сумі 333 718,49 грн в редакції статті 196, яка діяла до прийняття Закону № 2037-VIII, суд першої інстанції нібито порушив права дитини, закріплені нормами міжнародного права, зокрема статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

В зв`язку з цим апеляційний суд зазначає, що позивачем заявлені, а судом вирішені вимоги про покладення на відповідача відповідальності за несплату (несвоєчасну сплату) аліментів, а не про втручання в здійснення дитиною свого права власності на аліменти, що присуджені відповідно до рішення суду, так як сам факт такого присудження, а також розмір заборгованості зі сплати аліментів ніким не оспорюється.

Сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів може набути ознак «майна» в розумінні статті 1 Протоколу лише після її присудження остаточним рішенням суду.

Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно дослідивши обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді О.Ю. Береговий

О.В.Ковальчук