Справа № 243/6602/20
Провадження № 2/243/2192/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Фаліна І.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Коломієць К.С.,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківський послуг № б/н від 18.12.2012 року у розмірі 34804,48 грн. станом на 20.05.2020 року та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.12.2012 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви, який складається із самої заяви, а також запропонованих позивачем «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів», які викладені на банківському сайті. Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2600,00 грн. Відповідач кредитні зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 20.05.2020 року утворилась заборгованість в сумі 34804,48 грн., яка включає: заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 3468,53 грн., заборгованість за нарахованими відсотками та заборгованість за простроченими відсотками - 0,00 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 1211,76 грн., пеня - 30124,19 грн., комісія - 0,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с 7).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що він підписав заяву та отримав кредит, однак в цій заяві не були зазначені розмір погодженого кредитного ліміту, відсоткова ставка, строк повернення коштів, які були перераховані на картку, відповідальність у вигляді неустойки (пеня, штраф). У зв`язку з цим, кошти які відповідач повертав банку, не були зараховані по заборгованості за тілом кредиту, а зараховувалися на погашення штрафів, пені та відсотків, що є безпідставним. Також, відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропуску позивачем строку звернення до суду в межах позовної давності та просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі (а.с. 80-83).

Згідно фіскального чеку наданого представником відповідача, відзив позивачу направлено 13.10.2020 року (а.с. 85).

Відповідь на відзив позивачем у судове засідання не надано, клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для подання відповіді на відзив в порядку ч. 4 ст. 279 ЦПК України не надходило.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та просила у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 21.10.2020 року відмовлено у задоволені клопотання позивача про огляд веб-сайту.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Приватбанк» (з 14.06.2018 змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 підписана «Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку», в якій зазначено, що відповідач погодився з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, які зобов`язався виконувати та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті w.w.w.privatbank.ua (а.с. 24).

До Анкети-заяви позивач додав роздруковані з сайту Приватбанку Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 25-50).

Згідно довідки позивача, відповідачу 12.08.2014 року видана кредитна картка № НОМЕР_1 , термін дії до листопада 2017 року (а.с. 23).

Згідно з довідкою «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 », останньому був встановлений кредитний ліміт на вищезазначену кредитну картку: 2000,00 грн. 12.08.2014 року, 24.11.2015 року зменшено кредитний ліміт до 1636,51 грн., 16.12.2016 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн., 31.07.2017 року збільшено кредитний ліміт до 2600,00 грн., 14.08.2018 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. (а.с. 22).

До позовної заяви позивачем доданий розрахунок заборгованості за Договором б/н від 18.12.2012 року (а.с. 13-18), з якого вбачається, що станом на 30.09.2019 року позивачем визначена заборгованість, яка становить 34804,48 грн., з яких:

-заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 3468,53 грн.,

-заборгованість за нарахованими відсотками та заборгованість за простроченими відсотками - 0,00 грн.,

-заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 1211,76 грн.,

-заборгованість по пені - 30124,19 грн.,

-заборгованість по комісії - 0,00 грн.

Розглядаючи позов в межах заявлених вимог суд виходить на наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно частин 1 та 3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 ЦК України встановлює, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається із Анкети-заяви від 18.12.2012 року, пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в останній не зазначена.

Позивач з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Однак з такими посиланнями позивача суд не може погодитись з наступних підстав.

Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по пені у розмірі 30124,19 грн., у зв`язку з їх недоведеністю.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 3468,53 грн., суд виходить з наступного.

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 25.05.2020 року (а.с. 19-21) вбачається, що відповідач періодично у період з серпня 2014 року по лютий 2016 року в межах кредитного ліміту (з урахуванням періодичного поповнення картки) користувався кредитною карткою шляхом поповнення мобільного телефону, зняття готівки, переведення коштів на іншу картку, оплата частинам за покупку в «Р Фокстрот» на загальну суму 11160,86 грн. Нараховані позивачем проценти за користування кредитом, пеня та інші платежі судом не враховані.

Загальна сума поповнення відповідачем кредитної картки у період з серпня 2014 року по березень 2017 року складає 11424,72 грн.

Таким чином, різниця між використаними кредитними коштами в межах встановленого ліміту та сумою погашення за наданим кредитом складає позитивне значення 263,86 грн., тобто у відповідача відсутня заборгованість за кредитом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та особовому рахунку ОСОБА_1 , сплачені відповідачем кошти на погашення кредиту спрямовувалися позивачем на погашення відсотків за користування кредитом, пеню та штрафи, що на думку суду є безпідставним з огляду на вищезазначені висновки.

Таким чином, в задоволені цієї частини позовних вимог слід також відмовити.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 1211,76 грн., суд вважає їх також безпідставними, оскільки проценти за вищезазначеною нормою нараховуються за прострочене зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, Анкета заява від 18.12.2012 року не містить домовленості сторін щодо визначення строків погашення заборгованості по кредиту, відповідачу не надавалася певна сума кредитних коштів, не визначався графік їх погашення, крім того, термін дії кредитної картки зазначено листопад 2017 року, а останнє поповнення карти здійснено 09.03.2017 року у розмірі 17,55 грн., тобто до закінчення терміну дії картки, а тому суд вважає, що відповідачем не допущено прострочення грошового зобов`язання.

Посилання представника відповідача на пропуск позивачем трирічного строку звернення до суду, суд не приймає до уваги з огляду те, що термін дії кредитної картки відповідача зазначено листопад 2017 року, а з вказаним позовом банк звернувся в серпні 2020 року, тобто трирічний строк пред`явлення вимоги не пропущений.

Враховуючи, що позивачу відмовлено в задоволені позову, судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 128, 131, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 23 жовтня 2020 року.

Суддя І.Ю. Фалін