Справа № 629/5521/19
Номер провадження 2/629/139/20
07.02.2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді -Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання - Котяй А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу №629/5521/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.09.2017 року у розмірі 101 157, 00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредита - 59 976, 26 грн; заборгованості за простроченим тілом кредита - 32 894, 77 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 2 992, 78 грн., штрафу (фіксована частина)- 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 4 793, 19 грн., а також судових витрат у розмірі 1921,00 грн. Позивач посилається на те, що 30.09.2017 року було укладено договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 50 000, 00 грн.
13.11.2019 року справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Учасникам надано час для подання заяв по суті.
19.12.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що у анкеті-заяві відсутні відомості щодо процентної ставки, умови щодо відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Твердження позивача, що Умови та тарифи є невід`ємною частиною договору, не відповідають дійсності, так як дані документі не містять підтверджень, що саме вони діяли та що саме їх розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву. Як вказує ОСОБА_1 , його підписи на Умовах та Тарифах відсутні. Враховуючи вказане, відсотки та штрафи не підлягають стягненню. Також, відповідач вказав, що розрахунок заборгованості роздрукований нерозбірливим шрифтом та містить підпис невідомої особи, хоча докази повинні подаватися в оригіналі або належно засвідченій копії. ОСОБА_1 зазначив, що здійснював повернення тіла кредиту протягом 2017-2019 років у розмірі 24 204, 26 грн., а тому на даний час заборгованість за тілом кредиту становить 25 795, 74 грн. Також відповідач посилався на ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначаючи, що несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань за договором. З урахуванням суми неповернутого тіла кредиту, яка становить 25 795, 74 грн., виникнення заборгованості за простроченим тілом кредиту є несправедливим та відповідно до вище вказаного Закону повинно становити замість 32 894, 77 грн. - 12 897, 87 грн. Зважаючи на вище викладене, відповідач просив відмовити у стягненні на користь Банку штрафів, відсотків, а також в частині заборгованості за тілом кредиту та частині заборгованості за простроченим тілом кредиту. Просив ухвалити рішення, яким стягнути з нього заборгованість за тілом кредита у розмірі 25 795, 74 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредита -12 897, 87 грн., що становить у сумі 38 693, 61 грн.
03.02.2020 року відповідачем було надано клопотання про долучення до відзиву підтвердження відправки позивачу та виписки по рахунку.
05.02.2020 року ОСОБА_1 надав письмові пояснення, в яких зазначив частково викладене в відзив та додатково вказав, що ліміт був знижений Банком до 42 000 тисяч, а тому тіло кредиту не може перевищувати вказаної суми. Також зазначив, що визнає 42 000 грн.
заборгованості по тілу кредита, а тому, зважаючи на те, що прострочене тіло не може становити більше 50% даної суми, він визнає 21 000 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 30.09.2017 року відповідач отримав кредит, що підтверджується заявою (а.с.8) та не заперечується відповідачем.
Згідно наданому Банком розрахунку(а.с.7), за кредитним договором відповідач станом на 14.07.2019 року має заборгованість у розмірі 101 157, 00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредита - 59 976, 26 грн; заборгованості за простроченим тілом кредита - 32 894, 77 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 2 992, 78 грн., штрафу (фіксована частина)- 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 4 793, 19 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 30.09.2017 року процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема
й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей
доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.09.2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (31.10.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а
також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами
законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Розрахунок заборгованості за договором б/н від 30.09.2017 року, наданий позивачем, створений у форматі Microsoft Excel, надрукований нерозбірливим шрифтом та завірений підписом невідомої особи, так прізвище особи, яка підписала даний розрахунок відсутнє.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК) .
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч. 2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до вимог ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
ВС у справі № 904/8549/17 зробив наступний правовий висновок.
«Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Порядок такого засвідчення міститься у п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2003 «ДСТУ 4163-2003», відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії».
З урахуванням вимог ст.95 ЦПК України, висновку Верховного Суду у справі № 904/8549/17 наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 30.09.2017 року, який створений у форматі Microsoft Excel, надрукований нерозбірливим шрифтом та завірений підписом невідомої особи, не відповідає критерію належного, допустимого, достатнього та достовірного доказу.
Відповідач у відзиві не заперечує укладення кредитного договору та отримання коштів у розмірі 50 000.00 грн., однак зазначає про те, що ним здійснювалося повернення тіла кредиту протягом 2017-2019 років у розмірі 24 204 грн.26 коп., а тому загальна заборгованість по тілу кредиту становить на даний час 25 795 грн.74 коп., однак на підтвердження цього надано лише виписку, з якої вбачається внесення 10 000 грн.
Згідно долученої відповідачем виписки по рахунку, Банком після внесення 10 000 грн. ОСОБА_1 було зменшено кредитний ліміт до 42 000 грн.
Відповіді на відзив у строки, визначені судом, не надходило, вказане може свідчити про те, що Банком не спростовується факт часткового погашення кредиту та зменшення ліміту.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», заборонено включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Згідно п. п. 5 ч. 3 ст. 18 того ж Закону України, несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
З урахуванням розміру неповернутого тіла кредиту за вказаним кредитним договором №б/н від 30.09.2017 року у сумі 42 000, 00 грн., виникнення заборгованості відповідача за простроченим тілом кредита, у розмірі 32 894,77грн. є непропорційним сумі основного боргу, явно завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості і пов`язане з несправедливими умовами, зазначеними у договорі, укладеному з позивачем.
За таких обставин, враховуючи принципи добросовісності, справедливості і розумності, розмір неустойки не може перевищувати п`ятдесяти відсотків невиконаного відповідачем зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за їх користування.
Враховуючи зазначені обставини, беручи до уваги, що за кредитним договором відповідач не виконав належним чином свої грошові зобов`язання в розмірі 42 000,00 грн., (сума заборгованості за кредитом), вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково в межах суми 21 000,00 грн. (п`ятдесяти відсотків невиконаного відповідачем зобов`язання з повернення кредитних коштів).
Таким чином, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків за прострочене зобов`язання та штрафів за порушення строків платежів, а також частини тіла кредиту та простроченого тіла кредиту, та відмовляє у задоволенні позову про стягнення частини заборгованості за тілом кредита - 17 976, 26 грн; частини заборгованості за простроченим тілом кредита - 11 894, 77 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 2 992, 78 грн., штрафу (фіксована частина)- 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 4 793, 19 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по його сплаті позивачу у анкеті-заяві від 30.09.2017 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а також враховуючи часткове погашення та положення ЗУ «Про захист прав споживачів».
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» частково не повернуті, та те, що ліміт Банком було зменшено, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - суд вважає, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПриватБанк» лише частини заборгованості за тілом кредитного договору від 30.09.2017 року у розмірі 42 000,00 грн. та частини заборгованості за простроченим тілом кредита у розмірі 21 000,00 грн.
Враховуючи те, що позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 1 196, 39 грн., виходячи з розрахунку: 63 000,00 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 1 921, 00 грн. (сума сплаченого судового збору) / 101 157, 00 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 1 196, 39 грн.
На підставі постанови Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 509, 526, 530, 549, 551, 610-612,625-626, 628, 633, 634, 638, 1049, 1050,1054 ЦК України, керуючись ст.ст.12,19,76, 77, 81,133,141,259,264,265,274-279,280-283 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором б/н від 30.09.2017 року заборгованість за кредитом в сумі 63 000,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 196, 39 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в Харківський апеляційний суд через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Інформація про сторони:

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, , р/р НОМЕР_1 , МФО 305299.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.О.Каращук