У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020р. Суддя Хортицького районного суду м.Запоріжжя Мурашова Н.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

02.10.2020р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Весна-2», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі сумі 3345,76грн., вихідну допомогу в розмірі 2073,48грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 216128,82грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 109,70грн., усього 239 657,67грн.

Ухвалою суду від 05.10.2020р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено підготовче судове засідання.

07.10.2020р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти, що належать Житлово-будівельному кооперативу «Весна-2» та перебувають на його рахунках в банках, в межах розміру позовних вимог - 239 657,67грн.

Ухвалою суду від 09.10.2020р. в задоволенні зазначеної заяви відмовлено.

23.10.2020р. до суду повторно надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти, що належать Житлово-будівельному кооперативу «Весна-2» та перебувають на його рахунках в банках, в межах розміру позовних вимог - 239 657,67грн.

Вказану заяву позивачка обґрунтовує тим, що статутний капітал відповідача складає 0,009грн., майна останній немає, чи перебувають на рахунках відповідача грошові кошти їй невідомо, оскільки ця інформація не є публічною. Разом з тим, спір виник з приводу невиконання відповідачем грошових зобов`язань перед позивачкою, тому поведінка відповідача свідчить про відсутність наміру повертати їй грошові кошти і відповідно загрозу невиконання відповідачем майбутнього рішення суду у разі задоволення позову. Крім того, реальна загроза невиконання відповідачем судового рішення викликана тим, що відповідач перебуває в стані припинення на підставі рішення засновників (учасників). Вважає, що накладання арешту на кошти кооперативу не утруднить діяльність кооперативу, оскільки відповідач не позбавлений права звернутися з регресною вимогою компенсації шкоди до винних осіб у порушенні трудового законодавства. Також з метою недопущення порушення прав членів кооперативу, вважає необхідним накласти арешт на «вільні» кошти, тобто накопичені кошти, за виключенням видаткових операцій щодо вплати заробітної плати а обов`язкових платежів до державного бюджету.

Відповідно до ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Суд вважає можливим розглянути заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

За змістом норм діючого законодавства забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину, а також має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, з позовної заяви вбачається, що між сторонами дійсно виник спір щодо виплати заробітної плати та інших компенсаційних виплат. Підставою звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом стало те, що відповідач в порушення ст.116 КЗпП України в день її звільнення - 17.08.2017р. не здійснив з нею розрахунок із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги на підставі ст.44 КЗпП України, у зв`язку з чим вона має право вимагати їх стягнення в судовому порядку, а також стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст.117 КЗпП України.

Разом з тим, вимагаючи накладання арешту на грошові кошти відповідача на банківських рахунках з метою забезпечення її позову, позивачка ОСОБА_1 не зазначила та не обґрунтувала наявність реальної загрози невиконання відповідачем судового рішення у випадку задоволення її вимог, зокрема, які саме дії відповідача спрямовані на це та дають підстави для припущення, що належне йому майно, в т.ч. грошові кошти, можуть зникнути чи зменшитись.

Саме лише посилання в заяві на невиконання відповідачем певних грошових зобов`язань перед позивачкою, тривалість такого порушення, тобто на обставини, які підтверджують наявність між сторонами спору про право, не є свідченням того, що з боку відповідача існує реальна загроза невиконання в подальшому можливого судового рішення.

Як вже зазначалось, звернення особи до суду з відповідним позовом само по собі не може бути підставою для застосування заходів забезпечення позову.

Посилання позивачки на здійснення відповідачем дій з приховання свого майна та коштів без наведення відповідного обґрунтування та без надання доказів на підтвердження цих обставин також не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Посилання позивачки на те, що згідно з відомостями ЄРДПОУ відповідач як юридична особа з 2017р. по т.ч. перебуває в стані припинення і це також свідчить про реальну загрозу невиконання судового рішення, суд вважає безпідставними, оскільки в наданих суду документах відсутня інформація про спосіб припинення юридичної особи (ліквідації чи реорганізації), враховуючи, що припинення юридичної особи шляхом реорганізації передбачає передачу майна, прав та обов`язків такої юридичної особи її правонаступнику. Тому сама по собі інформація про перебування відповідача в стадії припинення не є підтвердженням наявності реальної загрози невиконання ним судового рішення.

Крім того, суд враховує, що позивачка взагалі не зазначила та не надала суду належних, допустимих доказів на підтвердження того, що ЖБК «Весна-2» дійсно має певні грошові кошти і де вони знаходяться. В заяві вона вказує, що ця інформація їй невідома. При цьому, за відомостями ЄРДПОУ статутний капітал відповідача становить 0,00грн. Суд вважає, що накладання арешту на майно, в т.ч. грошові кошти, які не ідентифіковано, суперечить меті заходів забезпечення позову.

Також слід врахувати, що відповідачем є житлово-будівельний кооператив, який є юридичною особою, утвореною фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі об`єднання їх майнових пайових внесків для участі в будівництві або реконструкції житлового будинку (будинків) і наступної його (їх) експлуатації. ЖБК є некомерційною організацією. ЖБК здійснює експлуатацію і ремонт належного йому житлового будинку (будинків) та утримання прибудинкової території за рахунок коштів кооперативу на засадах самооплатності.

Суд вважає, що накладання арешту на грошові кошти ЖБК «Весна-2» без належного обгрунтування та підтвердження наявності у нього цих коштів, реальної загрози невиконання судового рішення, не може вважатися розумним, адекватним та співмірним із заявленими позивачкою вимогами, оскільки може спричинити втручання в господарську діяльність ЖБК та порушити права членів кооперативу.

Доводи позивачки про те, що відповідачу випадку задоволення її позову має право звернутися з регресною вимогою компенсації шкоди до винних у порушенні трудового законодавства осіб, а також, що арешт слід накласти на грошові кошти за виключенням видаткових операцій щодо вплати заробітної плати та обов`язкових платежів до державного бюджету, на думку суду, також не обґрунтовують доцільності застосування заходів забезпечення позову та дотримання у цьому випадку збалансованості інтересів обох сторін.

З урахуванням наведеного, оцінивши доводи позивачки ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому, у зв`язку з чимв задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.2,149-154,157,259-261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення. Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Н.А.Мурашова

26.10.2020