Провадження № 4-с/727/6/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року Шевченківський райсуд м. Чернівці в складі:

головуючого судді - Мамчина П.І.

секретар судових засідань Нікітович О.В.

учасники справи:

представник заявника ОСОБА_1

представник органу державної виконавчої служби Громова Л.В.

заінтересована особа ОСОБА_2

захисник Кирилюк ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на дії Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Хоміцької Діани Ігорівни та скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заінтересована особа ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаною скаргою, посилаючись на те, що на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області знаходиться виконавче провадження про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку, починаючи з 24 жовтня 2011 року і до настання ним повноліття.

В листопаді 2019 року державним виконавцем Хоміцькою Д.І. складено розрахунок заборгованості по аліментах у розмірі 34975,13 грн. Вважає, що розрахунок заборгованості є протиправним та підлягає скасуванню.

Посилався на те, що станом на 01 листопада 2013 року заборгованість зі сплати аліментів становила 941,46 грн. Він офіційно працював в державній, а потім комунальній установі, які проводили відрахування аліментів із заробітку. Жодної заборгованості в зазначений період не було.

Далі в розрахунку державний виконавець проводить розрахунок суми аліментів, яка підлягає стягненню, починаючи із листопада 2013 року по березень 2018 року із розрахунку середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості. При цьому, державний виконавець не бере до уваги, що він офіційно працював помічником адвоката з окладом 700 грн. в січні 2014 року. З 01 лютого 2014 року перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В даний період він одержував щомісячно в дарунок кошти від своєї матері, ОСОБА_7 , рівними частинами щомісячно (по 500 грн. на місяць). Протягом вказаного часу він щомісячно перераховував ОСОБА_2 аліменти в розмірі від 400 грн. до 888 грн. Ксерокопії квитанцій знаходяться в матеріалах виконавчого провадження. В період з лютого по квітень 2018 року отримував доходи в фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 .

Крім цього, державним виконавцем неправильно вирахувані суми з грудня 2018 року по липень 2019 року.

На його думку за період з 01 листопада 2013 року по 01 листопада 2019 року існує переплата в розмірі 16715,04 грн.

Просив скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 27 листопада 2019 року за №54732.

Заявник та його представник в судовому засіданні скаргу підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в ній.

Представник органу державної виконавчої служби в судовому засіданні скаргу не визнала та пояснила, що в оскаржуваному розрахунку державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості на підставі статистичної інформації щодо рівня середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника підприємств м.Чернівці, наданої Головним управлінням статистики у Чернівецькій області. Зазначила, що згідно листа Чернівецького обласного центру зайнятості від 03.02.2014 року за вих. №25-13/467 державним виконавцем встановлено, що станом на 08.01.2014 року самостійно донарахована заборгованість становить 941,46 грн. за період з 10.07.2013 року по 07.10.2013 року. Отже, твердження скаржника ОСОБА_4 стосовно того, що у нього відсутня заборгованість є неправдивими. Тому розрахунок державного виконавця починається саме з 01.11.2013 року. Скаржник ОСОБА_4 зазначає, що з 08.01.2014 року він працював в адвоката Сандуляка А.В. Проте боржником ОСОБА_4 не подано державному виконавцю будь-яких даних про отриману заробітну плату, та період за який він її отримував. Для включення до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів заробітну плату, яку отримував ОСОБА_4 працюючи помічником адвоката слід було надати державному виконавцю Звіт про отриману та нараховану заробітну плату за період який він працював помічником, чого не було зроблено. На підставі вище зазначеного у державного виконавця відсутні законні підставі включати в оскаржуваний розрахунок період коли ОСОБА_4 працював помічником адвоката. Що стосується того, що скаржник ОСОБА_4 перебував у відпустці по догляду за дитиною слід зазначити, що вказаний факт взагалі не був відомий державному виконавцю, та ОСОБА_4 не було подано до відділу будь-яких даних, які б підтверджували вказану обставину. В оскаржуваний розрахунок державним виконавцем враховано кошти які отримав ОСОБА_4 на підставі договору, укладеного між ним та його матір`ю, в розмірі 23500, а саме у графі липень/2019 року. Державним виконавцем в оскаржуваний розрахунок враховано те, що боржник ОСОБА_4 був зарахований слухачем Інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України з 16 квітня 2018 року по 15 квітня 2019 року. Отже, обчислення заборгованості зі сплати аліментів державним виконавцем було здійснено в порядку передбаченому ст. 195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначила, що не вбачає підстав для її задоволення, надані в скарзі пояснення є необ`єктивні та необґрунтовані. Заявник жодним чином не доказав ті факти, на які посилається в своїй скарзі. Крім того, зазначила, що станом на 03.02.2020 року проведений новий розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, яка станом на січень 2020 року становить 35847,57 грн. Просила в задоволенні скарги відмовити.

Заінтересована особа, стягувач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні скаргу не визнали та пояснили, що у відповідності до вимог чинного законодавства державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Хоміцька Д.І. розраховувала заборгованість зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа боржника ОСОБА_4 , починаючи з листопада 2013 року щомісячно на підставі тих відомостей, які у неї були на час проведення розрахунку, зокрема: квитанцій про перерахування аліментів, наданих боржником; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості. Інші відомості не враховувались, так як починаючи з листопада 2013 року і до 16 квітня 2018 року ОСОБА_4 не працював, тому аліменти по місцю роботи не стягувались і звіту про здійснені відрахування та виплати не було, а інші документи, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів, він не надавав, у зв`язку з чим державним виконавцем на законних підставах враховувався розмір щомісячного доходу, виходячи із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості, з якого обчислювався розмір аліментів, які підлягали сплаті в цей період. Вважають, що державним виконавцем Хоміцькою Д.І. при проведенні розрахунку заборгованості по аліментам за січень 2014 року правомірно не враховано дохід ОСОБА_4 в сумі 700 грн. в якості помічника адвоката, оскільки ним не надано звіту про отриману та нараховану заробітну плату за період такої роботи, який є єдиним документом як підстава відомостей про отримані доходи, а надана ним довідка адвоката Сандуляк А.В. від 13.02.2014р. № 10 не є таким документом у відповідності до вимог п.4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5. Також вважають, що державним виконавцем при проведенні розрахунку заборгованості по аліментам в період з 01 лютого 2014 року по 31 грудня 2017 року правомірно враховувався розмір щомісячного доходу, виходячи із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості, оскільки підстав для врахування отриманого щомісячного доходу в сумі 500 грн., які він отримував в дар від матері ОСОБА_7 , немає. В підтвердження цих доходів боржник ОСОБА_4 посилається на укладений між ОСОБА_7 та ним договір дарування йому грошових коштів в загальній сумі 23500 грн. від 02 липня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В. і зареєстрований в реєстрі за № 3179, який був наданий державному виконавцю тільки 10 липня 2019 року відповідно до заяви. Однак вважають, що цей договір є нікчемним, який немає підстав приймати як доказ отримання доходу, так як укладений тільки для того, щоб надати видимість отримання ним доходів за вказаний період, оскільки в той час він їх не отримував, що вбачається з того, що він про це не повідомляв ніяким чином державного виконавця (враховуючи повідомлення ним в той період про отримання заробітної плати в якості помічника адвоката в січні 2014 року, надання ним квитанцій про сплату аліментів), дарувальником є його рідна мати пенсійного віку, яка проживає в іншій області, яким чином здійснювала дарування щомісяця протягом трьох років з лютого 2014 року по грудень 2017 року грошей і чи мала на це кошти, нічим не підтверджується. Тим більше, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 грудня 2011 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина при визначенні розміру цих аліментів судом враховано те, що у ОСОБА_4 на утриманні знаходиться мати ОСОБА_7 , яка являється інвалідом 2-ї групи, що підтверджує фіктивність передачі коштів у дар скаржнику. Про нікчемність вказаного договору свідчить і те, що він укладений не до, під час чи відразу після закінчення передачі грошей в дар, а через півтора року після закінчення періоду передачі, коли боржник довідався про велику суму заборгованості по сплаті аліментів. Вважають, що немає передбачених законом підстав для врахування в період з лютого по квітень 2018 року отримання ОСОБА_4 доходу у фізичної-особи підприємця ОСОБА_8 по 100 грн. за виконання разових робіт відповідно до наданої ним довідки, оскільки не підтверджено жодними доказами те, що ці роботи були виконані і кошти отримані. Крім того, щодо договору дарування грошових коштів в загальній сумі 23500 грн. від 02 липня 2019 року, то такий може відноситися лише до доходів липня 2019 року, а не в період з 01 лютого 2014 року по 31 грудня 2017 року, як про це вказано у скарзі. Не зважаючи на те, що у даному договорі вказується, що грошові кошти передавалися матір`ю скаржника в 2014-2017 роках, якщо фактично ці кошти були подаровані і право власності на них виникло лише в момент укладення даного цивільного договору, а отже, ці суми є доходом липня 2019 року, що правильно було враховано державним виконавцем в розрахунку №54732 від 27.11.2019р. Також звернули увагу, що хоч договір дарування грошових коштів від 02.07.2019 року не оскаржувався ОСОБА_2 в судовому порядку, це і не є необхідним, оскільки якщо суд прийде до висновку про те, що даний договір був укладений саме з метою ухилення від сплати аліментів у належному відповідно до закону розмірі, то він є нікчемним в силу закону та не потребує додаткового судового скасування. Безпідставним є посилання ОСОБА_4 в скарзі на те, що з 01 лютого 2014 року він перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки в підтвердження цього ним не надано у відповідності до вимог ст.ст.77-79 ЦПК України належних, допустимих і достовірних доказів, зокрема доказів того, що він отримував відповідні виплати від держави в цей час, які передбачені законом у даному випадку. Також наданий скаржником наказ № 2 від 30.01.2014р. адвоката Сандуляк А.В., яка є його дружиною, не є належним, допустимим і достовірним доказом, оскільки в ньому не зазначено для догляду за якою дитиною надано відпустку, коли вона народилась і до якого часу надано таку відпустку. Вважають також безпідставним посилання скаржника на те, що державним виконавцем неправильно зазначена сума його доходу в червні 2019 року, оскільки як сума 8477 грн. за першу половину місяця, так і сума 6026-48 грн. за другу половину місяця підтверджена відповідними документами згідно вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5, а тому правомірно з цих сум нарахований розмір аліментів, який підлягає сплаті. Посилання боржника ОСОБА_4 в скарзі на те, що він кожного місяця сплачував аліменти на утримання сина в передбаченому рішенням суду розмірі, а тому у нього не може бути заборгованості по сплаті аліментів, є безпідставним і необґрунтованим, оскільки відповідно до наданих квитанцій ним сплачувались аліменти з листопада 2013 року по жовтень 2015 року в сумі 400 грн., з листопада 2015 року по грудень 2016 року в сумі 437 грн., з січня по квітень 2017 року в сумі 507 грн., з липня по вересень 2017 року в сумі 888 грн., в жовтні і листопаді 2017 року в сумі 400 грн., з січня 2018 року по травень 2019 року в сумі 880 грн. і 910 грн., що є меншим від мінімального розміру аліментів, передбаченого ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, який підлягає сплаті, про що зазначено мною вище, що свідчить про наявність заборгованості по аліментам кожного місяця навіть з цих підстав. Таким чином, державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Хоміцька Д.І. у відповідності до норм чинного законодавства на законних підставах і з врахуванням отриманих відомостей про доходи боржника ОСОБА_4 обґрунтовано склала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 27.11.2019 року за № 54732, її діями не були порушенні законні права боржника, а тому вимоги скарги щодо його скасування є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 22 грудня 2011 року Шевченківським районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку, починаючи з 24 жовтня 2011 року до настання ним повноліття.

На підставі постанови державного виконавця Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ від 19 січня 2012 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження №30733222.

Відповідно до оскаржуваного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27 листопада 2019 року дана заборгованість нарахована починаючи з 01 листопада 2013 року і станом на 01 листопада 2019 року становить 34975, 13 грн. (а.с.16-18).

Представником органу державної виконавчої служби в судовому засіданні наданий розрахунок заборгованості за сплати аліментів від 03 лютого 2020 року, з якого вбачається, що станом на 01 січня 2020 року заборгованість по сплаті аліментів становить 35847,57 грн.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Цивільний суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ЦПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

У постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 зроблено висновок, що необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Одночасно слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Предметом вимог за скаргою ОСОБА_4 є оскарження дій державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості по сплаті аліментів та скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27 листопада 2019 року за №54732 на суму 34975,13 грн.

Проте, в процесі розгляду справи державний виконавець подав новий розрахунок заборгованості від 03 лютого 2020 року за №14483, з якого вбачається, що станом на 01 січня 2020 року заборгованість по сплаті аліментів становить 35847,57 грн. При цьому, державним виконавцем частково визнано неправильність розрахунку від 27 листопада 2019 року і повністю складено новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, на час розгляду справи предмет оскарження за скаргою, а саме, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 27 листопада 2019 року за №54732 на суму 34975,13 грн. припинив існувати.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №13/51-04, провадження №12-67гс19.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що за обставин відсутності предмета спору існують підстави для закриття провадження з розгляду скарги ОСОБА_4 на дії державного державного виконавця щодо скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27 листопада 2019 року за №54732 на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Хоміцької Діани Ігорівни та скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заінтересована особа ОСОБА_2 закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівців або безпосередньо до апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасники справи, яким ухвала суду не була вручена у день її проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту.

СУДДЯ Мамчин П.І.