ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 46 642,26 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували в шлюбі, який на даний час розірвано, проживають окремо. Від шлюбу позивачка та відповідач мають дитину ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачка зазначає, що за виконавчим листом № 2-2169/1 від 20.07.2019 року виданим Дніпровським районним судом м. Києва з ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти у розмірі ј частки всіх доходів на утримання дитини.
Позивачка вказує, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, заборгованість за виконавчим листом за період травня 2005 року по жовтень 2019 року за 92 місяці складає 150 008 грн. 68 коп., що підтверджується довідками від 05.12.2008 року № 242/7 та від 15.08.2019 р. б/н.
Зазначає, що неустойка (пеня), відповідно частини 1 ст. 196 СК України, з розрахунку 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочки за період з травня 2005 року по жовтень 2019 року складає у розмірі 46 642 грн. 26 коп.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2019 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.
Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву.
Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була прийнята поштовим відділенням для пересилання відповідачу та відповідна кореспонденція повернута до суду із відміткою про закінчення встановленого строку зберігання.
Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.
Сторони по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний 28.02.2007 року (а.с. 5).
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2005 р. по справі № 2-2169/1 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно і до повноліття дитини, починаючи з 25.05.2005 року (а.с. 7).
За нормою частини 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно довідки розрахунку заборгованості по виконавчому листу № 2-2169 Дніпровського районного суду м. Києва від 20.07.2005 р., виданої державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 05.12.2008 року за № 242/7, заборгованість відповідача по сплаті аліментів з 25 травня 2005 року по 30 листопада 2008 року становить 22 802 грн. 93 коп. (а.с. 9).
Згідно розрахунку заборгованості від 15.08.2019 року, складеного державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві по виконавчому листу № 2-2169/1 Дніпровського районного суду м. Києва від 15.11.2018 р., заборгованість ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з листопада 2015 року станом 01 серпня 2019 року складає 127 205 грн. 75 коп. (а.с. 10, 11).
У вищевказаних довідках зазначено помісячні нарахування суми аліментів відповідача, при цьому убачається, що жодних оплат та стягнень за весь період в рахунок погашення аліментних платежів не проводилось.
Відповідач не подав до суду докази, які спростовують встановлені обставини, у тому числі доказів необізнаності про наявність судового рішення про сплату аліментів або існування обставин, які б перешкоджали йому добровільно сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина.
Спірні правовідносини сторін виникли з приводу стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Згідно частини 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
В порядку ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання, її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Відповідно позовних вимог позивачка просить стягнути з відповідача пеню за період з травня 2005 року по жовтень 2019 року у розмірі 46 642 грн. 26 коп., що включає: пеню в сумі 6 550,41 грн., згідно довідки державного виконавця від 05.12.2008 року, та пеню в сумі 40 091,85грн., згідно довідки від 15.08.2019 року.
При цьому розрахунок пені за несплату аліментів позивачкою проведений за формулою:
?p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де:
?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Вирішуючи спір, суд приймає до уваги наступні обставини.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.
Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).
При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вищевказана правова позиція ще зазначена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 334/7702/16, у якій також вказано, що загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:
?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
З урахуванням наведеного убачається, що позивачкою розрахована загальна сума неустойки (пені), що визначена додаванням сум неустойки за кожний з місяців заборгованості як добуток заборгованості по аліментам за місяць помножений на 1 % пені і помножений на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, що склало загальну суму у розмірі 46 642,26 грн., яка являється меншою від фактичної суми пені, виходячи з розрахунку по кожному щомісячному платежу аліментів, який має бути помножений на 1 % та на кількість днів прострочення, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня звернення до суду.
За нормою частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
З урахуванням наведеного, враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження під час розгляду справи.
Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та судових витрат у даній справі позивачкою не заявлялось.
За нормою частини 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави.
За наведених обставин питання щодо судових витрат при ухваленні рішення судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 141, 155, 180, 195, 196 СК України, ст. ст. 2, 4, 7, 10, 12, 13, 18, 19, 76, 81, 89, 133, 178, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 280, 282, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 46 642 (сорок шість тисяч шістсот сорок дві) грн. 26 коп.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Судове рішення складене 07 лютого 2020 року.

Суддя Л.М.Виниченко