ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 731/523/19

Головуючий у першій інстанції - Савенко А. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/193/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівської області Гончарова Наталія Григорівна

Скаржник - ОСОБА_1

Заінтересована особа - Акціонерне товариство «Універсал Банк»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 28 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Варвинського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2010 року,

місце ухвалення судового рішення - смт. Варва Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення - 22 листопада 2019 року

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2019 року ВП 60435586 старшого державного виконавця Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівської області Гончарової Н.Г. з примусового виконання виконавчого листа № 2-358 від 10.01.2010 року, виданого Варвинським районним судом Чернігівської області.

В обґрунтування скарги зазначав, що Варвинським районним судом виданий виконавчий лист № 2-358 від 10.01.2010 року про стягнення з нього на користь АТ «УніверсалБанк» заборгованості по кредиту у розмірі 1458983,20 грн.

Вказаний виконавчий лист був пред`явлений до виконання та постановою державного виконавця від 27.06.2018 р. № ВП50126288 повернутий стягувачеві АТ «УніверсалБанк» і встановлено строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до 27.06.2019 року.

28.10.2019 року АТ «Універсал Банк», пропустивши встановлений строк, повторно пред`явило виконавчий лист № 2-358 від 10.01.2010 року до виконання.

28.10.2019 року, незважаючи на пропуск процесуального строку, державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП 60435586 яка, на думку скаржника, не відповідає вимогам ст.ст. 4, 12, 37 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року.

ОСОБА_1 наголошує, що оскаржувана постанова не містить обов`язкової для виконавчого документа резолютивної частини. В постанові про повернення виконавчого документа від 27.06.2018 року вказана сума судового збору 145898,30 грн. А в постанові від 28.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження вказана більша сума виконавчого збору - 145898,32 грн., що суперечить вимогам ч.6 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Підкреслює, що у 2014 році Господарський суд Чернігівської області визнав його банкрутом як фізичну особу-підприємця та постановив вимоги усіх кредиторів списати і вважати погашеними.

Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2019 року в задоволення скарги ОСОБА_1 на постанову від 28 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-358 від 10 січня 2010 року, виданим Варвинським районним судом Чернігівської області - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 28 жовтня 2019 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-358 від 10.01.2010 року.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 264 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки зазначені положення застосовуються при звернення до суду для отримання судового рішення.

Апелянт посилається, що постановою від 27.06.2018 року виконавчий лист повернутий стягувачу - АТ «Універсал Банк» та встановлений строк повторного пред`явлення виконавчого листа до 27.06.2019 року.

28.10.2019 року АТ «Універсал Банк» повторно пред`явило виконавчий лист для виконання, пропустивши для повторного пред`явлення виконавчого документа встановлений державним виконавцем до 27.06.2019 року строк, який не поновлюється.

Вважає, що судом першої інстанції порушені вимоги ст. 260 ЦПК України, ст. ст. 4, 12, 37 Закону України «Про виконавче провадження» та п.п. 4, 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, оскільки повторно пред`явлений для виконання виконавчий лист № 2-358 від 10.01.2010 року державний виконавець мав повернути без виконання у зв`язку із закінченням строку його пред`явлення.

Стверджує, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження усупереч Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, не містить резолютивної частини виконавчого документа.

Наголошує, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.06.2018 року вказана сума виконавчого збору 145898,30 грн., а у постанові про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2019 року наявна більша сума виконавчого збору - 145898,32 грн.

Зазначає, що судом першої інстанції належним чином не досліджувались матеріали справи та не повно з`ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи та порушені вимоги ст. 18 ГПК України, ст. 92 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ст. 598 ЦК України, ст. 451 ЦПК України.

Вказує, що постановою Господарського суду Чернігівської області від 27.04.2010 року його, як фізичну особу - підприємця, визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, а ухвалою цього суду від 24.04.2014 року затверджений реєстр кредиторів, зокрема і АТ «Універсал Банк». Згідно з ухвалою господарського суду від 25.12.2014 року у зв`язку з відсутністю у банкрута майна та грошових коштів, вимоги кредиторів залишені без задоволення та вважаються погашеними.

Апелянт вважає, що вимоги АТ «Універсал Банк» за виконавчим листом № 2-358 від 10.01.2010 року є припиненими та погашеними і кредитна заборгованість відсутня.

На думку апелянта, посилання суду першої інстанції на ст. 526 ЦК України, якою встановлені загальні умови виконання зобов`язань, суперечить вимогам ст. 18 ГПК України, ст. 598 ЦК України та ст. 92 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а ухвалу Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2019 року - без змін, посилаючись на те, що строк пред`явлення виконавчого документа не пропущений, а оскаржувана постанова старшого державного виконавця Гончарової Н.Г. від 28.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом 3 2-358 від 10.01.2010 року є законною і обґрунтованою.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий судовий розгляд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine, № 60750/00, § 43).

Відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ, відкрити виконавче провадження та винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як убачається з матеріалів справи, Варвинським районним судом Чернігівської області видано виконавчий лист №2-358/10 від 10.01.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором.

27 червня 2018 року постановою державного виконавця виконавчий лист № 2-358/10 від 10.01.2010 року, виданий Варвинським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» кредитного боргу, повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна та коштів, на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу. Встановлено строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання до 27.06.2019 року (а.с. 4).

28 жовтня 2019 року постановою старшого державного виконавця повторно відкрито виконавче провадження № 60435586 з виконання виконавчого листа від 10 січня 2010 року у цивільній справі №2-358 щодо боржника ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 1458983,20 грн. та виконавчого збору у розмірі 145898,32 грн.(а.с. 5).

Зазначені обставини ОСОБА_1 в апеляційному суді не спростовував і не заперечував.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що згідно до ст. ст. 12, 37 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 264 ЦК України строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання АТ «Універсал Банк» не пропущений.

За висновком суду, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження містить резолютивну частину, в якій зазначено про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 1458983,20 грн., а сума вказаного виконавчого збору відповідає вимогам ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавчий лист № 2-358 від 10.01.2010 року виданий на виконання рішення суду про стягнення із боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитом договором, укладеним з ОСОБА_1 як з фізичною особою. Кредитні кошти надавались ОСОБА_1 як фізичній особі для погашення заборгованості перед банком-кредитором та на споживчі потреби.

Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» застосовується до правовідносин, пов`язаних з визнанням банкрутом фізичної особи-підприємця за боргами, які виникли у неї у зв`язку із здійсненням підприємницької діяльності.

На фізичних осіб, які мають кредитну заборгованість не пов`язану з веденням підприємницької діяльності, дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не розповсюджується. Визнання фізичної особи - підприємця банкрутом не припиняє боргові зобов`язання фізичної особи за кредитом, отриманим для власних потреб, не пов`язаних з її підприємницькою діяльністю.

На спростування вказаного висновку суду першої інстанції ОСОБА_1 апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів не надано.

З огляду на аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Як встановлено апеляційним судом, отримані кредитні кошти ОСОБА_1 АТ «Універсал банк» не повернуті. Постановою державного виконавця від 27.06.2018 року про повернення виконавчого листа, виконавче провадження не закінчено і ця постанова не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року, з огляду на таке.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

За приписами пункту 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» вбачається, що положення цього закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.

Згідно з ч. 5 ст. 37 Закону «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частина 5 ст. 12 Закону передбачає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Тобто після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Аналогічні висновки щодо врегулювання спірних правовідносин викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 727/1256/16-ц, провадження № 14-229цс18, та у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 2-160/11-ц, провадження № 61-16368св18.

Отже, враховуючи положення ст.264 ЦК України апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність твердження ОСОБА_1 про пропуск АТ «Універсал Банк» строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як встановлено апеляційним судом, постановою про відкриття виконавчого провадження від 28 жовтня 2019 року постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 145 898,32 грн. (а.с. 5).

Постановою від 27 червня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 145 898,30 грн. (а.с. 4).

Перевірчючи аргументи скарги ОСОБА_1 щодо неоднакового розміру виконавчого збору, апеляційний суд враховує положення ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Враховуючи наведене, апеляційний суд виходить з того, що ОСОБА_1 постанова про повернення виконавчого документа стягувача від 27.06.2018 року не оскаржувалась і є чинною.

Сама по собі наявність арифметичної помилки у виконавчих документах не впливає на суть правовідносин між боржником і стягувачем і не позбавляє боржника обов`язку повернути банку отримані кредитні кошти. Арифметична помилка може бути виправлена постановою державного виконавця за зверненням боржника або стягувача.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2019 року є правильним і аргументи скарги його не спростовують.

Апеляційний суд приймає до уваги, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25 грудня 2014 року припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; провадження у справі про банкрутство припинено; вимоги кредиторів, зокрема і вимоги ПАТ «Універсал Банк» у сумі 1 536 530,06 грн., залишились незадоволеними і вважаються погашеними (а.с. 6-8).

Проте, апеляційний суд враховує, що згідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що боржник - юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності або фізична особа за зобов`язаннями, які виникли у фізичної особи у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, неспроможний виконати протягом трьох місяців свої грошові зобов`язання після настання встановленого строку їх виконання, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом.

Судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що виконавчий лист від 10 січня 2010 року був виданий на виконання судового рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручителя) на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 35-1/637К-07.

Вказаний кредитний договір укладений 30 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (натепер АТ «Універсал Банк») з ОСОБА_1 як з фізичною особою, а не з суб`єктом підприємницької діяльності і не пов`язаний із підприємницькою діяльністю ОСОБА_1 . Предметом вказаного кредитного договору є ліміт кредитної лінії у сумі 150 000,00 доларів США, з яких 120 000,00 доларів США - для погашення поточної заборгованості перед банком-кредитором, та 30 000,00 доларів США - на споживчі потреби.

Зазначені обставини ОСОБА_1 в апеляційному суді не спростовував і не заперечував.

Перевіряючи аргументи скарги ОСОБА_1 про відсутність підстав для стягнення з нього заборгованості за виконавчим листом у зв`язку з визнанням його, як фізичної особи-підприємця, банкрутом, апеляційний суд враховує положення ст. ст.52, 53 ЦК України та ст.ст.1, 90 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та погоджується з висновком суду першої інстанції про заборгованість за кредитним договором у ОСОБА_1 виникла не у зв`язку з веденням підприємницької діяльності.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що списання заборгованості у зв`язку з ліквідацією фізичної особи - підприємця не припиняє обов`язку боржника фізичної особи щодо погашення заборгованості за кредитним договором, який було укладено для використання кредитних коштів у власних цілях, споживчі потреби.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Реалізацію принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів наявності підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 28 жовтня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді та аналогічні викладеним у скарзі до суду першої інстанції. Відтак, апеляційний суд визнає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2019 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи із встановлених у справі обставин та проаналізувавши норми закону, якими регулюються спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 28 жовтня 2019 року прийнята державним виконавцем правомірно, без порушення положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року, оскільки стягувачем не пропущено трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, а кредитна заборгованість банку ОСОБА_1 не повернута.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд приходить до переконання, що ухвала Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2019 року є законною і обґрунтованою та постановлена відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Апеляційний суд визнає, що судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані обставини справи та надано об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, а апеляційна скарга не містить передбачених процесуальним законом підстав для скасування правильного по суті судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: