Єд. унік. № 243/8737/20
Провадження № 2/243/2656/2020
27 жовтня 2020 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мінаєва І.М.,
за участю секретаря судового засідання Мержоєвої О.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
вимоги позивача: про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
учасники справи: не з`явилися,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Виклад позиції позивача.
1. ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2007 р. Місце проживання відповідачів по справі, які є її родичами, зареєстроване у зазначеному будинку, однак вони з 2015 року за місцем реєстрації не проживають, у будинку відсутні їх особисті речі, поштова кореспонденція на їх ім`я не надходить, оскільки виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації, де вже отримали громадянство РФ.
Просить суд визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
2. Представник позивача адвокат Руденська В.В, яка діє на підставі ордеру серії СВ № 1006372 від 22.09.2020 р. і договору про надання правової допомоги № 10 від 17.09.2020 р., та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення заперечень не мають.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
3. Відповідно до ухвали суду від 07.10.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та відкрито спрощене провадження у справі, запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, по справі призначено судове засідання (а.с.33).
4. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 ЦПК України), в судове засідання не з?явилися без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
5. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв?язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.
IV. Фактичні обставини, встановлені судом.
6. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14 листопада 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Слов`янської міської нотаріальної контори Бігуном В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3387, ОСОБА_2 придбала житловий будинок з господарчими та побутовими будовами та спорудами АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_2 зареєстроване у КП «БТІ» за № 597 19.11.2007 року (а.с.11зв.).
7. З домової книги для приписки громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_1 , вбачається, що за даною адресою зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.14-17).
8. Згідно копії паспорту громадянки Російської Федерації № 97 15 168914 виданого 21.04.2015 року на ім`я ОСОБА_3 , вона зареєстрована в Чуваській республіці з 19 вересня 2018 року (а.с.24).
9. Згідно копії паспорту громадянина Російської Федерації № 97 15 168913 виданого 21.04.2015 року на ім`я ОСОБА_4 , він зареєстрований в Чуваській республіці з 19 вересня 2018 року (а.с.25-26).
10. Згідно копії паспорту громадянина Російської Федерації № 70 18 815057 виданого 08.06.2018 року на ім`я ОСОБА_5 , він зареєстрований в Тульській області з 24 квітня 2017 року (а.с.27).
11. Згідно копії паспорту громадянина Російської Федерації № 70 19 920243 виданого 11.02.2020 року на ім`я ОСОБА_6 , він зареєстрований в Тульській області з 25 лютого 2020 року (а.с.28).
12. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Миколаївської міської ради за № 11-11/08-01/1470 від 16.09.2020 р. у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.29). Зазначені відомості щодо реєстрації відповідачів підтверджуються відомостями відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб від 22.09.2019 р., наданими на запит суду (а.с.45-48).
13. Згідно акту від 10.09.2020 р., затвердженого секретарем Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , з 2015 року і до теперішнього часу за зазначеною адресою не мешкають, в будинку їх речі відсутні (а.с.30).
14. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 227116485 від 07.10.2020 р., ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 3387 від 14.11.2007 року, належить будинок АДРЕСА_1 (а.с.35-36).
V. Оцінка суду.
А. Загальні принципи.
15. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
16. В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов?язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
17. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
18. Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
19. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».
20. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» Суд враховує, що право членів сім?ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України, а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України.
Зокрема, відповідно до положення частини другої статті 405 ЦК України член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Так, в даній ситуації втручання у право відповідачів здійснюється на підставі статті 405 ЦК, оскільки виходячи із матеріалів справи відповідачі є членами сім?ї власника житла (позивача), а положення статті 71 ЖК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сім?ї.
Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідачів має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
21. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров?я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд приходить до переконання, що в даних правовідносинах втручання у право відповідачів здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
22. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідачів, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
23. Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірний будинок має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
Відповідачі є членами сім?ї позивача і не проживають у будинку з 2015 р., будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані в Російській Федерації та є громадянами цієї держави.
24. Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов?язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є об?єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування ним як об?єктом власності.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
25. Проте, як було зазначено вище, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
26. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не проживають в спірному будинку більше одного року.
Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов?язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачів, такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачами в судове засідання не надано доказів, що вони проживають в спірному будинку, користуються ним, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірному будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_7 . При цьому, тривала відсутність відповідачів (близько 5 років) свідчить про те, що вони мають інше місце проживання, а матеріали справи свідчать про те, що відповідачі не є власникамим житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідачів втратившими право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ними житла взагалі і, в свою чергу, буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
28. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
29. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
30. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 840,80 грн. судового збору, тому з огляду на задоволення позовних вимог з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80грн. в рівних частках з кожного, тобто по 210,20 грн..
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.
2. Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .
3. Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .
4. Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .
5. Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , таким, що втратив право користування будинком
АДРЕСА_2 . 3. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ,ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. в рівних частках з кожного, тобто по 210 (двісті десять) грн. 20 коп.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.
Суддя
Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв