Справа № 329/993/19
Провадження № 2/329/34/2020
29 січня 2020 року смт Чернігівка
Чернігівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Богослова А.В.,
за участі секретаря судового засідання - Силаєвої Т.М.,
позивача - ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача - ОСОБА_3 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Чернігівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно,
ОСОБА_1 (далі-Позивач) звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частини земельної ділянки площею 5,76 га, розташованої на території Стульневської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП №009297 від 15.08.2003 та на Ѕ частини земельної ділянки площею 5,76 га, розташованої на території Стульневської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП №009298 від 15.08.2003.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_4 . На день смерті бабусі позивач була її спадкоємицею, оскільки є дочкою померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 . Крім неї спадкоємцем майна також є інший син померлої бабусі ОСОБА_4 - ОСОБА_3 . Після смерті бабусі відкрилася спадщина, яка складається з права власності на дві земельні ділянки: площею 5,76 га, розташованої на території Стульневської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП №009297 від 15.08.2003 та площею 5,76 га, розташованої на території Стульневської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП №009298 від 15.08.2003. На день смерті бабусі позивач була ще неповнолітньою, а тому є такою, що прийняла спадщину. Однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки в неї відсутні оригінали державних актів на право приватної власності на землю. Отримати дублікат державних актів вона також не має можливості, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки з 01.01.2013 не видаються.
В судове засідання позивач не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив, заяв чи клопотань не надав.
Вислухавши думку представника позивача, дослідивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, надавши їм оцінку з точки зору допустимості, належності, та достовірності, а їх сукупності з точки зору достатності суд доходить до наступних висновків.
Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 помирає ОСОБА_4 , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області від 16.06.2019.
Крім того, до смерті ОСОБА_4 , ще ІНФОРМАЦІЯ_2 помирає ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Стульневською сільською радою Чернігівського району Запорізької області від 27.09.1999.
Померлий ОСОБА_5 був сином померлої ОСОБА_4 згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України від 12.09.2019
Позивач є дочкою померлого ОСОБА_5 та відповідно онукою померлої ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про народження позивача, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського РУЮ Запорізької області від 11.05.2004, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України від 12.09.2019.
На момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 позивачу було повних 17 років, що підтверджується паспортом громадянина України ОСОБА_1 , виданим Чернігівським РС УДМС України в Запорізькій області від 16.01.2014.
Окрім померлого ОСОБА_5 у померлої ОСОБА_4 був ще один син- ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Чернігівської селищної радою Чернігівського району Запорізької області, рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 06.06.2019, справа №329/362/18.
За життя ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку площею 5,76 га, розташовану на території Стульневської сільської ради Чернігівського району Запорізької області на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП №009297 від 15.08.2003 та земельну ділянку площею 5,76 га, розташовану на території Стульневської сільської ради Чернігівського району Запорізької області на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП №009298 від 15.08.2003.
Згідно копії спадкової справи №106/2016, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , заведеної 22.12.2016 та закінченої 23.08.2019, із заявою про прийняття спадщини звертався лише ОСОБА_3 .
Позивач до нотаріуса не зверталася за отриманням свідоцтва про право на спадщину та нотаріусом постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину не виносилася.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 ст.5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Отже з аналізу вказаних положень ЦПК України випливає, що передумовою звернення особи до суду є порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів будь-ким іншим.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст.ст.1217,1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частинами 1 та 2 статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Згідно ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Таким чином, позивач за правом представлення після смерті свого батька є спадкоємицею першої черги до майна померлої ОСОБА_4 . Крім того, оскільки на момент смерті позивач була неповнолітньою особою, то в силу положень ч.4 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, як спадкоємець першої черги.
Згідно ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Частиною 1 ст.297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Статтею 4 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.
Згідно п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус є державним реєстратором.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, яким також є нотаріус, під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Згідно ч.2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.
На виконання ч.2. ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №1127 від 25.12.2015 (в редакції постанови №553 від 23.08.2016), якою затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно п.66 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.
Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.
При цьому, відповідно до п.53 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).
У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта подається також відповідна копія.
Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.
З системного аналізу вищезазначених положень законодавства випливає, що позивач у разі втрати ним оригіналу державного акта на земельні ділянки, які належали померлій повинна була отримати дублікат такого державного акту. У разі ж неможливості отримати дублікат з об`єктивних причин та подати такий дублікат нотаріусу, нотаріус в такому випадку повинен був, у разі відсутності даних в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, скористуватися інформацією, яка містилася на паперових носіях в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації.
Під час розгляду справи позивач не надав жодних доказів того, що він був позбавлений можливості отримати дублікат державних актів, зокрема доказів щодо відмови у видачі такого дублікату відповідним органом.
Більше того, навіть втрата оригінала державних актів на земельні ділянки, які належали померлій і неможливість отримати їх дублікат не перешкоджали видати нотаріусу свідоцтво про право на спадщину. Так, під час розгляду справи встановлено, що право власності за померлою було зареєстроване згідно діючого на той час законодавства, про що свідчать копії державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП №009297 від 15.08.2003 та державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП №009298 від 15.08.2003. Крім того, згідно змісту рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 06.06.2019 відомості про земельні ділянки внесені в Державний земельний кадастр, оскільки їм були присвоєні відповідні кадастрові номери.
Таким чином, позивач не надав жодних доказів тому, що він має перешкоди в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, отже наразі не має підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, що його права були невизнані, оспорені чи порушені.
В свою чергу суд не повинен підміняти та виконувати функції органів нотаріату.
За таких обставин суд доходить до висновку, що в позові слід відмовити повністю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.81, 263-265, 354 ЦПК України суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно,-відмовити повністю.
Повний текст рішення складений 07 лютого 2020 року.
Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Чернігівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач:ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя А.В.Богослов