Справа №521/3233/20
Провадження №2/521/2042/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя - Плавич І.В.,

секретар судового засідання - Дукіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

УСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після чого відкрилась спадщина до майна особи у виді, зокрема, квартири АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_3 , а відповідач - сином. Тобто сторони належать до спадкоємців першої черги.

Позивач та відповідач звертались до нотаріуса відповідно з заявою про прийняття спадщини та заявою про відмову від прийняття спадщини. Однак при цьому питання про оформлення спадкових прав на квартиру АДРЕСА_1 залишилось невирішеним.

Зважаючи на викладене ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, у якому просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Відповідач ОСОБА_2 скористався наданим процесуальним правом та подав суду заяву про визнання позову в порядку статті 206 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засіданні не з`явився, але від представника особи надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засіданні не з`явився, але від особи надійшла заява про визнання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України.

Як регламентують частини 1, 2, 5 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.

Під час розгляду справи суд установив, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 30 березня 1994 року, виданим Управлінням ЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням №39348 від 30 березня 1994 року, зареєстрованим і записаним у реєстрову книгу за №3-4177, власниками квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 60,9кв.м., є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 09 червня 2008 року у справі №2-1980/2008 визначено, що частки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спільній власності є рівними та становлять по 1/2 на кожного співвласника; а також визнано право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_4 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 липня 2014 року, виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-687, власником 1/2 ідеальної частки АДРЕСА_1 стала ОСОБА_3 в порядку спадкування після померлої матері - ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 30 липня 2014 року, видане Відділом ДРАЦС у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №7758 від 30 липня 2014 року.

За відомостями свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 16 липня 1988 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 знаходились у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 1988 року .

ОСОБА_3 померла не встигши оформити спадкові права на іншу 1/2 ідеальну частку згаданої вище квартири, що залишилась після смерті ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до належного особі майна, зокрема у виді квартири АДРЕСА_1 .

Суд витребував та дослідив у судовому засіданні матеріали спадкової справи №515/2014, відкритої державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори за заявами спадкоємців померлої ОСОБА_3 . Проаналізувавши відповідні матеріали, суд встановив наступне.

03 вересня 2014 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 на підставі статті 1273 ЦК України.

Відомостей, що б свідчили на наявність інших спадкоємців, матеріали спадкової справи не містять.

Померла ОСОБА_3 за життя не скористалась правом заповідального розпорядження щодо належного майна, питання про оформлення спадкових прав заінтересованими особами вирішено в частині 1/3 ідеальної частки квартири АДРЕСА_2 .

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Суд зазначає, що у зв`язку з відсутністю заповіту спадкування в даному випадку має здійснюватися за законом.

Як регламентує стаття 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оцінивши досліджені у справі докази суд погоджується, що позивач є спадкоємцем першої черги.

Питання, що пов`язані зі спадкуванням, чітко регламентовані положеннями Книги шостої ЦК України. Так, відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відтак, факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після померлої ОСОБА_7 , а також факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після померлої ОСОБА_3 , суд уважає доведеними.

Згідно з частинами 1, 2 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Як регламентує стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У параграфі 22 рішення у справі «Кечко проти України» («Kechko v. Ukraine», заява №63134/00), Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Першого Протоколу, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Першого Протоколу (див. рішення у справі «Броніовський проти Польщі» («Broniowski v. Poland», заява №31443/96, п. 98).

Водночас Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Меллахер та інші проти Австрії» («Mellacher and Others v. Austria», заяви №10522/83; 11011/84; 11070/84), «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» («Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland»), заява №12742/87), визначив, що під поняттям «майно» мають розумітись і «правомірні очікування», «законні сподівання» особи.

У параграфі 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» («Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine», заяви №68385/10 та №71378/10), суд зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» («Kopecky v. Slovakia», заява №44912/98, п. 52).

Досліджені матеріали справи підтверджують наявність у ОСОБА_1 охоронюваного законом інтересу, спрямованого на оформлення майнових прав у порядку спадкування після померлої дружини.

З урахуванням викладеного, а також оскільки за загальним правилом спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття та незалежно від часу її прийняття (частина 5 статті 1268 ЦК України), суд зазначає, що майнові права ОСОБА_1 на спадщину охоплюються категорією «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Такі права особи підлягають захисту та дієвим механізмом захисту цих прав є визнання за особою права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,9кв.м. - у порядку спадкування після померлої ОСОБА_3 .

Перевіривши факти і обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, - суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з повним задоволенням позову ОСОБА_1 суд покладає судові витрати на відповідача та стягує на користь позивача судові витрати: суму оплаченого судового збору в розмірі 1500,00 + 9010,00 = 10510,00 гривень.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, пунктами 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,9кв.м. - у порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму оплаченого судового збору - в розмірі 10510,00 гривень.

Рішення суду в частині визнання права власності підлягає державній реєстрації.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: І.В. Плавич