Справа № 344/6789/20
Провадження № 2/344/2454/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польської М.В.,

секретаря Осадци М.З.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Остафійчук Я.Р.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний перинатальний центр Івано-Франківської міської ради» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в травні 2020 р. в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний перинатальний центр Івано-Франківської міської ради» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення боргу по заробітній платі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення судових витрат.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що13.11.1989 року була прийнята на роботу на посаду медсестри стерилізаційного відділення Івано-Франківського пологового будинку, 25.10.2006 року її було переведено на посаду медсестри стерилізаційного відділення Комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний перинатальний центр Івано-Франківської міської ради». 30.04.2020 року позивача було звільнено з посади медсестри стерилізаційного відділення згідно п.4 ст.40 КЗпПУ. Звільнення вважає незаконним, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

04.08.2020р. до суду надійшов відзив на позов.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та наданих пояснень. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, щодо позовних вимог заперечив з підстав зазначених у відзиві на позов та наданих пояснень.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З 13.11.1989р.позивач була прийнята на роботу на посаду медсестри стерилізаційного відділення Івано-Франківського пологового будинку, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 22.03.1989р. та наказом №6 про прийняття (а.с.8-9, 77-82).

25.10.2006р. позивача було переведено на посаду медсестри стерилізаційного відділення Комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний перинатальний центр Івано-Франківської міської ради» (а.с.8-9), на цій посаді вона працювала і на час звільнення.

Згідно Наказу директора центру № 27-к від 29.04.2020р. ОСОБА_1 було звільнено з роботи за прогул згідно п.4 ст.40 КЗпПУ з 30.04.2020р. (а.с.45), підставою став наказ №92 від 29.04.2020р. (а.с.46-47). В наказі №92 зазначено, що про відсутність ОСОБА_1 14.04.20р. про що був складений Акт від 14.04.2020р., 21.04.2020р. в зв`язку з відсутністю підстав неявки працівника на роботу (листок непрацездатності чи інше) була оформлена доповідна записка в.о.старшої медсестри ОСОБА_3 , надана згода профкому 24.04.20р. на звільнення за прогул.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у разі вчинення працівником прогулу без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач пояснила, що 14.04.2020р. вона була відсутня на роботі з поважних причин, а саме заява на цей день на відпустку без збереження заробітної плати була складена нею ще 08.04.2020р. (для лікування матері, з якою позивач проживає). Заява подана в.о.старшої медсестри ОСОБА_3 , яка мала заяву погодити (поставити свою візу - незаперечення щодо відпустки) на наступний робочий день 09.04.2020р. та подати її заяву у відділ кадрів, які заяву мали подати керівнику підприємства. Наступні виходи (зміни) позивача припадали на робочі дні: 14.04.20р. (на який вона подала відпустку без збереження з/п), 16.04.2020р., 18.04.20р., 20.04.20р.. Всі три робочі наступні дні їй ніхто не вказував на відсутність її на роботі за 14.04.20р. Окрім того, вона усно 13.04.2020р. домовилась з ОСОБА_3 , що вона її замінить 14.04.2020р. на робочому місці.

В подальшому, позивач 22.04.20р. отримала усну вимогу головної медсестри подати пояснюючу записку за відсутність на робочому місці 14.04.20р., що позивач і виконала. Не зважаючи на надані нею пояснення, вона була звільнена з роботи, при цьому не враховано, що стаж роботи її становив понад 30 років.

Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача пояснив, що 14.04.2020р. позивач, як медична сестра стерильного відділення, з 08.00год по 20.00год була відсутня без поважних причин на робочому місці, заява про відпустку на даний день була відсутня (керівником не погоджена, наказ про відпустку не видавався), на телефонні дзвінки позивач не відповідала, про що складений Акт (а.с.58).

Окрім того, представник пояснила, що стерилізаційне відділення в перинатальному центрі є одним з найважливіших, від якого залежить своєчасна стерилізація всіх препаратів як відділень всього міського клінічного перинатального центру, так і відділень обласного перинатального центру з яким взаємодіє стерилізаційне відділення, особливо в умовах карантину на ковід.

21.04.2020р. була оформлена доповідна записка в.о.старшої медсестри ОСОБА_3 , в зв`язку з відсутністю підстав неявки працівника ОСОБА_1 на роботу (листок непрацездатності чи інше), що подана на ім`я керівника (а.с.59), в якій зазначено, що дійсно 14.04.20р. ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці з 8.00год, поставивши під загрозу роботу всіх відділень МПЦ та ОПЦ, оскільки саме стерильне відділення проводить стерилізацію даних закладів та інструментів, особливо операційних в період карантину. Заміну одразу важко було провести замість відсутнього працівника, так як необхідні спеціальні знання по стерилізації, що спричинило критичну ситуацію в роботі стерильного відділення. Дізнавшись про невихід ОСОБА_4 14.04.20р. на робоче місце ( ОСОБА_5 14.04 була вихідна за графіком виходу, але щоранку здійснювала контроль за виходом всіх працівників), ОСОБА_3 змушена була терміново замінювати ОСОБА_1 , і з добиранням транспортом до місця роботи змогла прибути тільки о 9.00год.

22.04.20р. на ім`я керівника також була подана доповідна головної медсестри ОСОБА_6 щодо невиходу ОСОБА_4 14.04.20р. на робоче місце (а.с.62), в якій вказано про те, що будь яких підтверджуючих документів відсутності працівника на робочому місці не подано, пояснення працівника ОСОБА_1 від 22.04.20р. щодо відсутності її на роботі, не відповідає дійсності, з врахуванням викладених даних доповідних записок ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Судом під час справи було з`ясовано, що за процедурою роботи всі заяви в т.ч. на відпустку працівники стерилізаційного відділення повинні погодити з старшою медичною сестрою, в подальшому така заява подається саме працівником до відділу кадрів для погодження з представником відділу щодо наявності можливості отримання відпустки працівника (тобто невикористаної відпустки в робочому році, наявність на роботі працівника для заміни тощо), після чого заява подається до керівника і після накладеної позитивної резолюції, готується відділом кадрів наказ, який підписується керівником.

Отже, фактом погодження відпустки, та як наслідок подальше надання такої відпустки, в т.ч. і без збереження заробітної плати, є підписаний наказ керівника за його позитивною резолюцією, на заяві працівника.

На підтвердження факту наявності заяви позивача 08.04.20р. про надання їй одного дня відпустки на 14.04.20р., позивач надала аудіо запис її розмови з ОСОБА_3 (а.с.41), згідно якого позивач запитує її чи вона дійсно їй подавала заяву про відпустку на один день, на що остання їй зазначає про те, що головна медсестра (як з`ясовано - це ОСОБА_8 ) не погодила позивачу заяву принесеною ОСОБА_5 як в.о.старшої медсестри, як і не погодив таку заяву керівник закладу.

Проте, даний доказ стверджує тільки факт написання позивачем такої заяви із залишенням її на погодження в.о. старшої медсестри, але не містить даних щодо згоди як головної сестри стерилізаційного відділення, так і керівника комунального підприємства на надання відпустки позивачу за її заявою на день, який нею самостійно обирався.

Також, з пояснюючої записки старшої сестри ОСОБА_9 від 21.04.2020р. підтверджено про те, що з 01.04 по 17.04.20р. її обов`язки на період відпустки виконувала ОСОБА_3 , про ситуацію невиходу працівника ОСОБА_4 14.04.20р. їй також було відомо (а.с.60).

Як слідує з матеріалів справи, 22.04.20р. позивач на вимогу головної медсестри подала пояснюючу записку за відсутність на робочому місці 14.04.20р. на ім`я керівника (а.с.61), в якій зазначено, що вона 14.04.20р. не вийшла на роботу за сімейними обставинами, і її обов`язки на робочому місці виконувала за домовленістю медсестра ОСОБА_5 . Про таку заміну ОСОБА_4 повідомила заздалегідь і ст.медсестру ОСОБА_9 , яка заперечень не висловила.

Щодо даного доказу, представник відповідача звернув увагу суду, що позивач жодним чином не послалась в поясненнях на хворобу матері ОСОБА_10 чи на довідку сімейного лікаря ОСОБА_11 (без реєстрації такої довідки), яка 14.04.20р. була викликана на дім хворої (а.с.16, 98-99). При цьому, маючи б таку довідку на руках, позивач ж могла її долучити до пояснення чи принести на наступний день для долучення до пояснень. Тому, ймовірно, така довідка нею отримувалась не 14.04.20р., а значно пізніше для подання позову та підтверджень обґрунтувань позовних вимог щодо поважності відсутності позивача на роботі в день, що визнаний прогулом, за оспорюваним наказом.

Щодо наявності даного факту видачі довідки ухвалою суду від 25.09.2020р. була витребувана відповідна інформація від КНП «Галицький центр первинної Медико-санітарної допомоги» Галицької райради Івано-Франківської області, згідно якої підтверджено факт огляду сімейним лікарем на дому ОСОБА_10 14.04.2020р. о 13.30 год (а.с.115-116). Водночас, як вказується в інформації, виклик лікаря до матері позивача надійшов тільки о 13.20год., при цьому госпіталізації не потребувала.

Отже, з наявних доказів у матеріалах справи та їх оцінки, можна зробити висновок, що позивач подавши заяву про відпустку не отримавши її погодження не з`явилась на роботу з 8.00год. по 20.00год., водночас поважність причини про її невихід не може слугувати хвороба матері, так як погіршення її стану з викликом сімейного лікаря зафіксовано о 13.20год дня.

Сторона позивача клопотала про допит свідків у даній справі, однак свідки як зазначено в судовому засіданні стороною позивача, відмовились надавати свідчення перед судом.

Згідно п.1.4, 1.6, 2.11, 4.1 Посадової інструкції сестри медичної централізованої стерилізаційної ОСОБА_1 (а.с.42-44), сестра медична підпорядковується безпосередньо сестрі медичній старшій централізованої стерилізаційної, робочим місцем є стерилізаційна закладу (акушерський корпус і гінекологічний), обов`язком є ведення на прийом і видачу матеріалу, що поступає на стерилізацію, відповідає за стерильність матеріалу, контролює роботу молодшого медперсоналу. Розділом 6,7 визначено вимоги до кваліфікації та знання, а також можливість покладення виконання обов`язків, при відсутності сестри медичної в т.ч. через відпустку, на сестру медичну компетентну в даних питаннях.

Відповідно до Положення про стерилізаційне відділення Комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний перинатальний центр Івано-Франківської міської ради» (а.с.83-84), одним з найважливіших заходів відділення є стерилізація виробів медичного призначення, перев`язувального матеріалу (п.1.4), очолює відділення керівник відділення (старша медична сестра), яка підпорядковується головній медичній сестрі та директору закладу, медичному директору.

24.04.2020р. керівник Комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний перинатальний центр Івано-Франківської міської ради» звернувся до голови профкому з поданням про надання дозволу на звільнення за прогул (а.с.63).

Відповідно до Протоколу засідання профкому від 28.04.2020р., на якому була присутня і позивач, було розглянуто подання керівника (а.с.64-65) та надано згоду на звільнення позивача за прогул. При цьому, як вбачається з протоколу ОСОБА_1 пояснила, що не вийшла на роботу в зв`язку з сімейними обставинами, щодо хвороби матері на засідання профкому вона також не зазначала.

Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, є для суду з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Відсутність працівника на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю не може бути підставою для звільнення із займаної посади у зв`язку з прогулом без поважних причин за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

В даному спорі судом не встановлено поважність причин відсутності позивача (оформлення відпустки чи тимчасова непрацездатність її чи близької особи), а позивачем та її представником недоведено таких.

Невихід на роботу в зв`язку з самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, вихід на пенсію без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1412цс17.

Отже, відповідно до норм трудового законодавства самі заяви, які містять прохання конкретної особи про надання відпустки, не вважаються належним підтвердженням такого волевиявлення зі сторони і керівника на таке. За відсутності попередньої згоди сторін трудових правовідносин, це хоча б позитивної резолюції на заяві позивача, остання могла б бути впевненою про подальшу видачу наказу на відпустку керівника і як наслідок невиходу її на роботу законно.

Щодо доводів позивача про те, що в день звільнення їй не вручили наказ про звільнення, не видали трудову книжку та не провели розрахунок, то судом встановлено таке.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У відповідності з вимогами ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до Акту про відмову від ознайомлення з наказом про звільнення №92 (а.с.68,69) позивач у приймальні керівника та в кабінеті нач.відділу кадрів відмовилась 30.04.20р. ставити підпис про ознайомлення з наказом. Проте, на остаточному наказі №27-к від 29.04.2020р. яким звільнено позивача з посади та який занесено в трудову книжку, є наявний її підпис, що й підтверджено нею в судовому засіданні.

Також дані Акти містять дані, що ОСОБА_1 відмовилась від отримання трудової книжки. Водночас, за книгою видачі трудових книжок, ОСОБА_4 отримано під підпис трудову книжку 06.05.2020р. (а.с.74-76). Позивач підтвердила, що 30.04.2020р. вона не отримала трудову книжку, а прийшла пізніше по неї.

30.04.20р. проведено нарахування виплат позивачу (а.с.70-73), цей факт теж підтверджено позивачем.

Отже, доводи в цій частині спростовані належними доказами. А тому позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу №27-К від 29.04.2020 року та поновлення позивача на роботі до задоволення не підлягають. Як наслідок позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягають до задоволення. Окрім того позовна вимога про стягнення невиплаченої заробітної плати за квітень 2020 року у сумі 4 222, 53 грн. позивачем взагалі не доведена, докази щодо такої заборгованості в матеріалах справи відсутні ( довідка про доходи від 14.05.2020 року на а.с. 10 не є довідкою про наявну заборгованість відповідача перед позивачем), пояснення щодо цього стороною позивача не надавались взагалі, а згідно довідки відповідача від 15.07.2020 року станом на 30.04.2020 року заборгованість складала 475,56 грн., яка була виплачена цього ж дня.

За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 40, 47 Кодексу законів про працю України, керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 258,263,265,354,430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний перинатальний центр Івано-Франківської міської ради» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення судових витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду).

Суддя Польська М.В.

Повний текст рішення виготовлено 22.10.2020р.