КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/38524/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11897/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року, ухваленого під головуванням судді Юзькової О.Л., по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» про розірвання договору та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначив, що є власником нежитлового приміщення № 25 площею 111.3 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 .

01 березня 2014 року між ним, як власником нежитлового приміщення та відповідачем ТСББ «Комфорт», який обслуговує житловий будинок, був укладений договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідно до п. 1.1 цього Договору відповідач зобов`язався самостійно або шляхом залучення фізичних та/або юридичних осіб забезпечувати надання позивачу послуг з утримання будинку та прибудинкової території за вищевказаною адресою.

Згідно до пунктів 2.2, 3.4.1, 3.4.3 цього Договору, послуги мали б надаватись належної якості, оплата за опалення нараховуватись щомісячно пропорційно площі приміщення і згідно актів приймання-передавання та рахунків на загальну суму місячного платежу.

Пунктом 7.2 вищевказаного Договору передбачено, що договір може бути розірвано достроково у разі, зокрема, невиконання Сторонами цього Договору.

Відповідач в порушення зобов`язань за цим Договором не здійснював надання послуг опалення і утримання будинку та прибудинкової території (у т.ч. послуг консьєржа) у належній якості і розмірі.

За період з лютого 2015 року до червня 2018 року позивач сплатив 58857.39 грн. за комунальні послуги, утримання будинку і прибудинкової території, вказану суму вважав набутою відповідачем безпідставно з огляду на неналежну якість і ненадання послуг у вищезазначений період.

Враховуючи викладене та посилаючись на положення ст.ст. 611, 612, 626-629, 651, 901-903, 905-907, 1212 ЦК України, позивач просив розірвати Договір про замовлення послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 01 березня 2014 року укладений між ОСОБА_1 і ТСББ «Комфорт», стягнути із ТСББ «Комфорт» на користь позивача ОСОБА_1 58857.39 грн. та понесені позивачем судові витрати. (а.с.1-5)

Відповідач проти позову заперечував і наголосив, що щомісячно надавав позивачу Акти здачі-прийняття робіт за обслуговування будинку та прибудинкової території та рахунки - фактури під особистий підпис в відомостях. Теплопостачання житлового будинку здійснюється на підставі договору на постачання теплової енергії, укладеного між відповідачем та ППАТ «Київенерго». Порядок фіксації ненадання послуг визначається Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а порядок проведення перерахунку розміру плати - визначений постановою Кабінету міністрів України від 11 грудня 2013 року № 970. Позивачем не надані докази щодо не належного виконання умов договору. Оскільки позивач припинив виконувати зобов`язання за спірним договором, товариство звернулось до суду з метою стягнення заборгованості (а.с. 28-32).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 залишений без задоволення (а.с. 108-112).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення районного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував обставин і доказів, які викладені на обґрунтування заявленого позову, не врахував письмових пояснень, які позивачем були подані у травні 2020 року, фактичних обставин встановлених рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року у справі № 761/19937/18, яке набрало законної сили із ухваленням постанови Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року, та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Крім того, вважав незаконним розгляд справи районним судом в спрощеному провадженні без виклику сторін (а.с. 126, 138-140).

Представник відповідача - адвокат Ткаченко Т.Ю. направила до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому із посиланням на необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення від 24 лютого 2020 року залишити без змін. (а.с. 148-150).

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Ткаченко Т.Ю. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Позивач ОСОБА_1 до суду не прибув, був сповіщений під особистий підпис, про що є відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомив. Представник позивача - адвокат Тімченко М.Ю. подав заяву про відкладення розгляду справи посилаючись на зайнятість в іншій справі № 127/27930/19, яка була призначена до розгляду 09 жовтня 2020 року, натомість, вказана цивільна справа апеляційним судом була призначена до розгляду ще 21 вересня 2020 року, тобто раніше. При цьому, заявник не зазначив поважних причин необхідності відкласти розгляд цієї справи заради забезпечення його участі в іншій справі і судом таких не встановлено (а.с. 146-147, 156-163).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на положення частини 5 ст. 130, частини 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення № 25 площею 111.3 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

01 березня 2014 року між ОСОБА_1 і ТСББ «Комфорт» був укладений договір про замовлення послуг з утримання будинку та прибудинкової території (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 1.1 цього Договору відповідач зобов`язався самостійно або шляхом залучення фізичних та/або юридичних осіб забезпечувати надання позивачу послуг з утримання будинку та прибудинкової території за вищевказаною адресою.

За п. 2.2 вищевказаного Договору, оплата за опалення нараховується щомісячно, пропорційно площі приміщення споживача, в опалювальний період, згідно наданих Актів приймання - передавання товарної продукції ПАТ «Київенерго».

Як вбачається з п. 3.4.3 Договору відповідач взяв на себе зобов`язання надавати споживачеві рахунок та Акт виконаних робіт на загальну суму місячного платежу.

В свою чергу ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання забезпечити своєчасну оплату отриманих від ТСББ послуг за встановленим внеском у строк та на умовах, що передбачені договором (п. 1.3 Договору).

Також сторони домовились, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2014 року. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено в письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, договір вважається щороку продовженим (п. 7.1 Договору).

Пунктом 7.2 вищевказаного Договору передбачено, що договір може бути розірвано достроково у разі: переходу права власності (користування) на нежитлове приміщення у житловому будинку до іншої особи; невиконання його Сторонами умов цього Договору (а.с. 8-9).

На підтвердження заявлених вимог, представником позивача надано копії квитанцій щодо здійснення ОСОБА_1 відповідних платежів на виконання умов договору, укладеного з ТСББ «Комфорт» 01 березня 2014 року (а.с. 10-16)

Також позивачем надано до районного суду Акт від 01 березня 2019 року складений співвласниками будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 в якому, зокрема, зазначено що в період в період з 2006 р. по 01 липня 2015 року товариство з співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» не надавало послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також не здійснювало його ремонт. В цьому ж Акті зазначено, що у період з 01 липня 2015 року по 28 лютого 2019 року ТСББ «Комфорт» не здійснювало самозабезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території (а.с. 104).

Відповідачем разом із відзивом надано копії договорів, укладених з організаціями, що є постачальниками послуг для вищевказаного будинку - з ПАТ «Київенерго» про постачання теплової енергії у гарячій воді, з ВАТ «АК «Київводоканал» на послуги водопостачання та водовідведення, з ТОВ «Фірма «Володар - Роз» на вивезення та знешкодження твердих побутових відходів (а.с. 28-61).

Також до відзиву долучено списки офісів, які отримали рахунки та акти виконаних робіт за період лютий 2015 - липень 2018 р. з підписом на проти прізвища ОСОБА_1 , що засвідчує отримання як рахунків так і актів виконаних робіт за вказаний період (а.с. 62-94).

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2013 року за № 970 було затверджено Порядок проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі.

Відповідно до п. 11 зазначеного Порядку, у разі надходження актів-претензій від споживачів за формою згідно з додатком 1 та прийняття виконавцем рішення про їх задоволення перерахунок проводиться протягом наступного місяця з дати отримання виконавцем акта-претензії.

Акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця у журналі реєстрації актів-претензій згідно з додатком 2.

Перерахунок за актом-претензією проводиться для усіх споживачів будинку, яким не були надані послуги.

Невиконання певного виду робіт, пов`язаних з наданням послуг, у зв`язку із ненастанням строку їх виконання за планом або графіком, складеним виконавцем, не є підставою для проведення перерахунку за актом-претензією.

До суду не надано об`єктивних доказів виконання позивачем ОСОБА_1 вищенаведених положень законодавства, а саме виклику позивачем, у разі порушення виконавцем умов договору, його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Наданий відповідачем Акт від 01 березня 2019 року із загальним висновком про не надання ТСББ «Комфорт» послуг з утримання будинку та прибудинкової території з 2006 року по 28 лютого 2019 року без зазначення видів, показників порушень і об`єктивних доказів їх наявності на час фіксації порушення, не відповідає вищенаведеним положенням законодавства, тому районний суд підставно відхилив наданий позивачем Акт як неналежний доказ.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 907 ЦК України визначено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Підстави для розірвання договору зазначені у статях 651 та 652 ЦК України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на положення ст. 651 ЦК України, згідно якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Оскільки позивачем не надано до районного суду об`єктивних доказів наявності істотних порушень з боку відповідача умов Договору про замовлення послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 01 березня 2014 року, які б могли бути визнані підставою для розірвання цього Договору, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ЦК України підстав для розірвання вищевказаного Договору.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення на його користь із відповідача грошей як безпідставно отриманих, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року № 6-122цс14, постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 668/7704/15-ц та від 19 червня 2019 року у справі № 643/822/17 (провадження № 61-21998св18).

Сторони по справі в суді першої інстанції не заперечували укладення Договору про замовлення послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 01 березня 2014 року.

Враховуючи вищезазначене, не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь із відповідача ТСББ «Комфорт» 58857.39 грн. сплачених позивачем і як безпідставно отриманих відповідачем.

Посилання апелянта, що районний суд ухваливши оскаржуване рішення 24 лютого 2020 року не врахував письмових пояснень, які позивачем були подані у травні 2020 року, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив, з огляду на те, що ОСОБА_1 є позивачем по справі і мав об`єктивну можливість надати усі письмові пояснення і докази під час подачі позову і до ухвалення рішення по справі.

Посилання апелянта на фактичні обставини встановлені рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року у справі № 761/19937/18, яке набрало законної сили із ухваленням постанови Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року, за яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТСББ «Комфорт» заборгованість по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 червня 2015 року по 30 квітня 2018 року, цих висновків суду не спростовують, не містять обставин, які б могли бути визнані підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у цьому провадженні, розірвання оспорюваного позивачем Договору і стягнення на підставі ст. 1212 ЦК України сплачених за цим Договором грошей.

Щодо доводів апелянта про незаконність розгляду справи районним судом в порядку спрощеного провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Предметом позову у цій справі є розірвання договору про замовлення послуг з утримання будинку та прибудинкової території та стягнення сплачених позивачем за цим договором 58 857.39 грн. як безпідставно отриманих відповідачем.

При цьому, в поданій позовній заяві позивач просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження і проти такого порядку розгляду справи відповідач не заперечував. Про розгляд справи в порядку спрощеного провадження районний суд постановив відповідну ухвалу відповідно до частини 1 ст. 277 ЦПК України (а.с. 1-5, 28-32).

Апелянтом не зазначено, а судом апеляційної інстанції не встановлено порушень норм ЦПК України, якими визначений спрощений порядок розгляду справи районним судом, а тому суд апеляційної інстанції відхилив посилання апелянта на порушення процесуального закону розглядом справи районним судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, не впливають на правильність ухваленого районним судом рішення і не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного рішення, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 23 жовтня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова