Справа № 758/5742/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Товченко К.М., представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про стягнення боргу, -

УСТАНОВИВ:

У травні 2020 року до суду звернувся ОСОБА_3 (надалі за текстом - позивач) з позовом до ОСОБА_4 (надалі за текстом - відповідач), про стягнення боргу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 17.12.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір безпроцентної позики грошей, згідно з умовами якого позивач передав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 6 152 854 гривні, що становило еквівалент 235 000 євро, а останній зобов`язався повернути дану суму до 28.02.2020 року.

Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного повернення боргу не виконав, позивач просить стягнути з відповідача 6 820 099,50 гривень заборгованості з позики, пеню в розмірі 566 068,26 гривень, 3 % річних в розмірі 46 399,04 грн та інфляційні втрати в розмірі 109 558,08 гривень, всього на суму 7 542 124,88 грн та судові витрати.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.05.2020 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необгрунтованими. Зазначив, що фактичної передачі коштів за договором позики не відбулося, оскільки позивач був відсутній в офісі, у якому повинен був укладатися договір. У присутності відповідача ОСОБА_5 зателефонував позивачу та за результатами розмови запропонував підписати договір позики, а коли позивач повернеться з-за кордону, то підпише договір зі свого боку та надасть відповідачу кошти. Оскільки позивач не підписав договір 17.12.2019 року та не передав суму позики відповідачу, відповідач заперечує проти позову, вважаючи договір позики неукладеним, а зобов`язання з повернення боргу відсутніми.

Позивач надав відповідь на відзив, у якій заперечив проти доводів відповідача. Зазначив, що підписання договору відбулося 17.12.2019 року, сама письмова форма договору позики є доказом укладення договору, доказом передачі грошової суми позичальнику та доказом виникнення у позичальника зобов`язання повернути кошти у визначений сторонами строк. Посилання відповідача на те, що договір позики не був укладений, оскільки примірник договору відповідача не містить підпису позивача, є безпідставними, оскільки спростовуються примірником договору позивача, який містить підписи відповідача, позивача та підписи свідків, а також самим по собі фактом отримання відповідачем грошових коштів. Поставивши свій підпис у договорі, умовами якого визначено суму позики, зазначено про передачу позивачем та отримання відповідачем грошових коштів, а також передбачено обов`язок позичальника повернути кошти, відповідач підтвердив факт отримання ним грошових коштів та погодився на їх повернення на умовах, визначених договором.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

В судове засідання стороною позивача було надано оригінал примірнику договору безпроцентної позики грошей від 17.12.2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем. Вказаний примірник договору містить підписи позивача, відповідача, а також осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.153).

Пунктом 1 вказаного договору передбачено, що позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв грошові кошти в розмірі 6 152 864 гривні, що на день укладення договору за курсом Національного банку України (100 євро за 2618,24 грн) становить еквівалент 235 000 євро, які позичальник повинен повернути до 28.02.2020 року (а.с. 153). Відповідно до пункту 2 позика є безпроцентною.

Пункт 12 договору передбачає, що даний договір укладений у присутності двох свідків, які засвідчують факт підписання даного договору безпосередньо позикодавцем та позичальником, підтверджують, що волевиявлення сторін даного договору є вільним і відповідає їх внутрішній волі, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Свідки також підтверджують факт передачі позикодавцем грошових коштів позичальнику в сумі, яка визначена пунктом 1 договору.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дав показання, що позивач, відповідач, він ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_5 були присутні під час укладання договору, який було укладено вранці 17.12.2019 року. Скільки саме було примірників договору, свідок не пам`ятає. Позикодавець (позивач) приніс гроші особисто, позичальник (відповідач) перед підписання договору перерахував гроші.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 дав показання, що 17.12.2019 року він був присутнім під час укладення договору надання позики між позивачем та відповідачем. Вказаний договір було підписано позивачем, відповідачем, ним та ОСОБА_7 , в переговорній кімнаті, вранці. Хто готував проект договору йому невідомо, договір укладався в декількох примірниках.

Представник відповідача заявив клопотання про допит свідка ОСОБА_8 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дав показання, що він працює водієм у відповідача. 17.12.2019 він разом з відповідачем їздив до офісу, де повинен був укладатися договір. Зазначив, що особисто він не був присутнім під час укладення договору відповідача з позивачем.

Судом також був досліджений оригінал примірнику договору, наданий стороною відповідача (а.с. 193). Вказаний примірник договору за змістом є аналогічним тому, що був наданий стороною позивача. Проте, містить лише підписи відповідача, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Підпис позивача на договорі відсутній.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Стаття 1049 ЦК України встановлює обов`язок позичальника повернути позику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Досліджуючи обставини, які становлять предмет спору між позивачем та відповідачем, суд встановив, що відповідач визнає факт підписання примірників договору про надання позики, водночас заперечує, що підписання договору відбулося одночасно з позивачем, у його присутності, а також заперечує, що за вказаним договором відбулося фактична передача грошових коштів, а відтак, вказаний договір є неукладеним, зобов`язання щодо повернення коштів позивачу відсутні.

Верховний Суд України у справі № 6-50цс16 дійшов висновку (Постанова від 24.02.2016 року), що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, а відтак, дійшов обгрунтованого висновку про виникнення боргового зобов`язання. Зокрема, зазначив, що укладений сторонами договір позики у письмовій формі та його зміст підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих кошітв.

Аналізуючи спірні правовідносини, суд бере до уваги пункт 1 договору, який передбачає, що позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв грошові кошти у власність. Крім того, пункт 12 вказаного договору передбачає, що свідки підтверджують факт передачі позикодавцем грошових коштів позичальнику в сумі, яка визначена п. 1 договору. Оскільки обидва примірники договору (як наданий стороною позивача, так і відповідача) містять підписи відповідача, свідків і факт підписання договору відповідачем не спростовується, суд вважає встановленим факт передачі коштів позивачем відповідачу та відповідно факт виникнення боргових зобов`язань відповідача перед позивачем.

Суд критично ставиться до доводів сторони відповідача щодо заперечення проти позову з тих підстав, що позивач не був присутнім під час підписання договору, і підписав договір не одночасно з ним, а пізніше, а відтак, вказаний договір позики є неукладеним, оскільки вказані доводи спростовуються показаннями свідків, а також самим фактом підписання примірників договору відповідачем, чим останній підтвердив факт отримання коштів в борг від позивача.

Крім того, судом були відхилені клопотання сторони відповідача щодо призначення технічної експертизи документа (з метою встановлення, чи виготовлений підпис позивач на примірнику договору у день 17.12.2019 року) та щодо призначення психологічної експертизи (з метою дослідження із застосуванням поліграфа реакцій відповідача, які свідчать про те, що він не отримував грошові кошти від позивача), оскільки збирання вказаних доказів, не спростовує доказів на підтвердження підписання договору відповідачем та отримання коштів в борг в момент такого підписання.

Стаття 546 ЦК України встановлює види забезпечення виконання зобов`язання: неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, право довірчої власності

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 7 договору передбачено, що за прострочення виконання зобов`язань за договором позичальник виплачує пеню в розмірі 0,1 % від неповернутої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача розмір основної суми боргу становить 6 820 099,50 грн (235 000 євро за курсом НБУ 29,0217 грн/євро станом на 20.05.2020 року - дату пред`явлення позову). Розмір пені становить 566 068,26 грн (0,1 % за 83 дні прострочення). Розмір 3 % річних становить 46 399,04 грн (3 % річних за 83 дні прострочення). Розмір інфляційних втрат становить 109 558,08 грн. Загальна сума заборгованості становить 7 542 124,88 гривень.

Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано, контррозрахунків заборгованості не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зокрема наявності боргу відповідача перед позивачем в розмірі 7 542 124,88 гривень, в тому числі за основною сумою боргу, пенею, інфляційними втратами та 3 % річних у зв`язку з порушенням строків виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за подання позову в розмірі 10 510 грн та за забезпечення позову в розмірі 840,80 гривень.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 77, 81-82, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про стягнення боргу - задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором безпроцентної позики грошей від 17.12.2019 року у розмірі 7 542 124 (сім мільйонів п`ятсот сорок дві тисячі сто двадцять чотири) гривні 88 копійок;

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень 80 копійок;

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 26 жовтня 2020 року о 15 годині 00 хвилин в залі Подільського районного суду м. Києва;

Надати строк до 12 жовтня 2020 року для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

відповідач - ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Гребенюк