Справа № 303/6582/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Джуги С.Д.,

за участі секретаря: Микуляк Є.В.,

за участі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 лютого 2020 року, головуюча суддя Гутій О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Мукачівського управління Державної Казначейської служби України, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Держави України в особі Міністерства юстиції України, третя особа Прокуратура Закарпатської області про відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, завданої невиконанням судових рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд позовом до Держави Україна в особі Мукачівського управління Державної Казначейської служби України, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, завданої невиконанням судових рішень.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу подано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23 травня 2005 року стягнуто з Держави в особі Державного Казначейства України на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, заподіяну злочином, в розмірі 15 249, 00 гривень. Вказане рішення набуло законної сили 24.06.2005 року.

На виконання вищевказаного рішення Мукачівським міськрайонним судом 07.11.2005 року було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби.

В подальшому, після винесення 27.12.2007 року постанови про поверненням виконавчого листа без виконання, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13 березня 2008 року дана постанова скасована та зобов`язано ОСОБА_3 відновити виконавче провадження 2-1249 виданого 07.11.2005 року про стягнення з Держави Україна в особі Державного Казначейства України на користь ОСОБА_1 15 249, 00 гривень. Рішення набуло законної сили 26.03.2008 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від 18.11.2008 року було повернуто виконавчий документ стягувачеві ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що бюджетні призначення на відшкодування шкоди, завданої злочином, Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік» не передбачені, відповідні рахунки з яких би здійснювалось таке відшкодування в Державному Казначействі України відсутні.

Постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження від 06.01.2012 року відмовлено в прийняті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1249, виданого 07.11.2005 року.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Апелянт посилається на заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок тривалим невиконанням рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 травня 2005 року, яким стягнуто з Держави України в особі Державного Казначейства України на її користь 15 249, 00 гривень.

Крім того, також посилається, що грошове зобов`язання у відповідача виникло саме 07 листопада 2011 року (дата набуття рішенням суду законної сили) і відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, відтак у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, тобто позивач має право на отримання інфляційних втрат від знецінення грошових коштів та 3% річних від простроченої суми.

Також, апелянт зазначає що у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду їй заподіяно моральної шкоди, розмір якої оцінює в розмірі 100 000, 00 гривень.

Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.1 та 2 ч.2 ст.23 ЦК України).

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №522/7218/16-ц зазначено, що ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Згідно правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №752/4100/17, від 26.12.2019 року у справі №646/7744/17, збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 року у справі №32/421.

Таким чином підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, Законів України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України, і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі №910/23967/16 вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Згідно п.п.1, п.41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року N845, ст.25 БК України, Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25.05.2016 року.

Виходячи зі змісту ст.ст. 23,47,48 Бюджетного кодексу України, згідно яких Казначейство України здійснює контроль за відповідністю кошторисів розпорядників бюджетних коштів розпису бюджету.

Отже, стягнення зазначеної шкоди здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Попри те, що у суді першої інстанції ОСОБА_1 не клопотала про залученняДержавної казначейської служби України в якості співвідповідача, апеляційний суд, відповідно до основних принципів цивільного процесу, не має права залучати співвідповідачів на стадії апеляційного провадження.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 374,375,381-384ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 23 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді