Справа № 333/2534/20
Провадження№2/333/1702/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2020 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
судді Круглікової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
свідків ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
про встановлення факту спільного проживання за однією адресою та визнання права власності на 1/4 частину квартири в порядку спадкування за законом,

ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Запорізької міської ради про встановлення факту спільного проживання за однією адресою та визнання права власності на 1/4 частину квартири в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його батькам на праві спільної сумісної власності на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.1993 року №49 належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (мати позивача) померла. На час її смерті разом з нею були зареєстровані та фактично проживали чоловік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , невістка ОСОБА_3 , онук ОСОБА_7 та онука ОСОБА_8 . ОСОБА_5 заповіту не склала, у зв`язку з чим спадкування відбулося за законом, позивач у справі та його батько ОСОБА_6 прийняли спадщину у вигляді 1/4 частини квартири (кожен) за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 помер - ІНФОРМАЦІЯ_4 . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з відповідною заявою. Постановою нотаріуса від 19.05.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропуском строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, та не підтвердженням реєстрації та фактичного проживання із спадкодавцем. З цих підстав, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просили суд їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, у відзиві на позовну заяву просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що є дружиною позивача у справі. Також зазначила, що з 2011 року вона зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . На момент смерті ОСОБА_5 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , крім спадкодавця, були зареєстровані та фактично проживали син останньої ОСОБА_1 (позивач у справі), чоловік ОСОБА_6 , онук ОСОБА_7 та онука ОСОБА_8 .
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 зазначив, що є сусідом позивача у справі. Батьки позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 фактично проживали в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 з моменту її придбання. ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю фактично проживав за вказаною адресою на момент смерті матері ОСОБА_5 та продовжує там проживати на даний час.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, а також свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про власність» (який був чинний на період виникнення спірних правовідносин), визначено, що громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» (який був чинний на період виникнення спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.
Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (який був чинний на період виникнення спірних правовідносин) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном (ч. 1). Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (ч. 2).
Як вбачається з матеріалів справи, 04.10.1993 року між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу нерухомості №49, відповідно до п. 1 якого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 продали, а гр. ОСОБА_5 купила трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 43,4 кв.м. (а.с. 13).
Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. 2).
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частиною 3 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Як вбачається з копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області 20.10.1997 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 04.07.2007 року (а.с. 6).
Згідно з довідкою з КП «ВРЕЖО №11» від 17.03.2010 року, ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 по 26.06.2007 року (а.с. 17). Зазначена обставина також підтверджується відповіддю з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 14.05.2020 року №04-07/3/6118 (а.с. 47).
Відповідно до довідки з КП «ВРЕЖО №11» від 17.03.2010 року, крім ОСОБА_5 , за вказаною адресою зареєстровані її син ОСОБА_1 , 1975 року народження, та чоловік ОСОБА_6 , 1939 року народження (а.с. 17).
Як вбачається з копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області 22.10.1998 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 24.02.1994 року зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 6).
Крім того, згідно з копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області 09.12.1997 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 24.02.1994 року зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8).
Із змісту позовної заяви слідує, що ОСОБА_5 на момент смерті проживала разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим позивач у справі фактично прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Факт спільного проживання позивача із спадкодавцем підтверджується зібраними в матеріалах справи №333/2534/20 доказами, а також поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Доказів протилежного матеріали цивільної справи №333/2534/20 не містять та не відповідачем не надано в ході розгляду цієї справи.
30.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . На підставі зазначеної заяви приватним нотаріусом відкрито спадкову справу №30/2020 (а.с. 33).
Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. від 19.05.2020 року №182/02-31 відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 , у зв`язку з не поданням позивачем заяви про прийняття спадщини в строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, та, згідно з відомостями, наданими Департаментом реєстраційних послуг ЗМР від 14.05.2020 року за №04-07/3/6118, реєстрація спадкодавця гр. ОСОБА_5 разом із спадкоємцем гр. ОСОБА_1 за однією адресою не підтверджена (а.с. 48).
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, враховуючи пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за однією адресою: АДРЕСА_2 та визнання права власності на 1/4 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом підтверджені зібраними у справ доказами, а тому підлягають задоволенню судом.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити. Встановити факт спільного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за однією адресою: АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Повне рішення складено 21.10.2020 р.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова