Справа № 766/4917/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Булах Є.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) яка діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Нестерович Ольга Іллівна про визнання фіктивних правочинів недійсними,

в с т а н о в и в :

20.03.2020 року представник позивача, діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідачів, у якій, з урахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви, просить визнати недійсними договори дарування від 01.12.2017 року та від 21.03.2018 року і скасувати рішення про їх державну реєстрацію; визнати недійсною спільну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.02.2004 року та скасувати рішення про його державну реєстрацію; стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

04 червня 2020 року позивач, через свого представника подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на:

-квартиру АДРЕСА_3 та належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-квартиру АДРЕСА_4 та належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-житловий будинок з надвірними і побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 та належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача у заяві про забезпечення позову вказує, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову обумовлена тим, що ним подано до суду позов про визнання фіктивних правочинів недійсними.

В обґрунтування заяви зазначає, що 14.06.2011 року ОСОБА_2 , передала відповідачці по справі, ОСОБА_3 , у борг грошові кошти в розмірі 35 000, 00 (тридцять п`ять тисяч) доларів США, а остання, в свою чергу, зобов`язалась повернути позичені грошові кошти за вимогою. 21.08.2017 року ОСОБА_2 звернулась до Херсонського міського суду Херсонської області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою. 23.08.2017 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області (головуюча суддя Майдан С.І.) відкрито провадження у справі №766/14126/17 та призначено судовий розгляд справи. На теперішній час, судове рішення у вищевказаній цивільній справі не прийнято.

Після неодноразових, як усних, так і письмових, вимог про повернення грошових коштів, з інформації, яка містилась в мережі Інтернет, позивачу стало відомо про намір ОСОБА_3 продати квартиру АДРЕСА_3 і, таким чином, уникнути від повернення боргу шляхом звернення стягнення на належне їй на праві власності майно.

У зв`язку із чим, ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову і ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.08.2017 року, накладено арешт на належне на праві власності ОСОБА_3 майно, в межах ціни позову 892 164, 04 грн., а саме на: однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна - 1213563, загальна площа 51,3 кв.м.; однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , реєстраційний номер майна - 31725003, загальна площа 54,9 кв.м.

Вищевказана ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 23.08.2017 року виконана Головним державним виконавцем Суворовського РВ ДВС м. Херсон ГтУЮ у Херсонській області Федосєєвим С.М., до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відповідні записи.

Однак, ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 19.10.2017 року, в результаті розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу суду першої інстанції, скасована ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 28.08.2017 року в частині накладення арешту на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 . З вищевказаного рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що «Під час апеляційного розгляду справи представник відповідача, адвокат Доготер О.Г., надала суду довідку приватного підприємства «Експерт» з якої вбачається, що ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 . станом на 19.10.2017 року може знаходитись в діапазоні від 130 000.00 грн. до 2 200 000.00 грн.. в залежності від технічного стану та інших факторів, що впливають на вартість житлової нерухомості ... накладення арешту на зазначену квартиру повністю відповідає процесуальній меті забезпечення позову». Зазначена обставина і стала підставою для скасування судом апеляційної інстанції ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 23.08.2017 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 .

Разом із тим, будучи обізнаною про той факт, що однокімнатна квартира АДРЕСА_6 ще з 06.06.2013 року не належить на праві власності ОСОБА_3 (вказане нерухоме майно зазначена особа 06.06.2013 року продала ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандиба Л.І., зареєстрований в реєстрі за №991), відповідачка ОСОБА_3 , ввівши суд в оману щодо фактичних обставин справи, стверджувала, що зазначена квартира (яка їй не належить!), у випадку ухвалення судового рішення на користь позивача, спроможна покрити наявну у неї заборгованість згідно боргової розписки від 14.06.2011 року.

Так, після скасування 19.10.2017 року судом апеляційної інстанції арешту на квартиру АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 , будучи достеменно обізнаною про наявність у неї грошових зобов`язань, діючи умисно, протиправно та з метою уникнення від повернення грошових коштів, 01.12.2017 року на підставі договору дарування, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І., зареєстрований в реєстрі за №1085, подарувала своїй доньці ОСОБА_4 зазначену квартиру.

Позивач зазначає, що відповідачка ОСОБА_3 продовжує фактично володіти та користуватися квартирою АДРЕСА_3 , вказані особи зареєстровані та проживають у вказаній квартирі.

Крім того, ОСОБА_4 також достеменно відомо про наявність у її матері, ОСОБА_3 боргових зобов`язань перед позивачем.

Отже, сторони вказаного правочину не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених договором та їх дії були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно від ОСОБА_3 на користь її доньки, ОСОБА_4 , з метою приховати це майно від виконання в майбутньому, за його рахунок (шляхом звернення стягнення), можливого судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача грошових коштів.

Аналогічні дії були вчинені 21.03.2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і щодо квартири АДРЕСА_4 .

Так, ОСОБА_3 , будучи на той час власником 1/2 частини вищевказаного нерухомого майна, та її матір, ОСОБА_7 , яка також була власником іншої 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , на підставі договору дарування, посвідчений 21.03.2018 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І., зареєстрований в реєстрі за №272, подарували своїй доньці та, відповідно, онуці, зазначену нерухомість.

Вищевказані дії також були вчинені відповідачами очевидно свідомо, умисно, протиправно, недобросовісно із зловживанням правами позивача та всупереч її інтересам, як кредитора, та були спрямовані на недопущення звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу згідно укладеного між сторонами договору позики від 14.06.2011 року.

Позивач звертає увагу на ті обставини, що 20.11.2019 року (через 15 років з моменту укладення правочину), відповідачка ОСОБА_3 чомусь вирішила розірвати з ОСОБА_5 укладений між ними 18.02.2004 року договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними і побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І., зареєстрований в реєстрі за №850, та повернути йому вказане майно. Отже, в результаті вищевказаних дій, ОСОБА_5 знову став власником зазначеного вище нерухомого майна. Таке бажання ОСОБА_3 також було викликано у зв`язку із необхідністю позбавитись належного їй майна, а саме: житлового будинку з надвірними і побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 , з метою уникнення від повернення належних позивачу грошових коштів в розмірі 35 000, 00 доларів США, які 14.06.2011 року були передані їй у позику.

Крім того, ймовірно, ОСОБА_5 також є родичем ОСОБА_3 або близьким її другом, який також обізнаний про наявність у неї грошових зобов`язань перед ОСОБА_2 і який, таким чином, допомагає останній уникнути від повернення запозичених грошових коштів за рахунок вказаного майна. В протилежному випадку, дії ОСОБА_5 щодо розірвання із ОСОБА_3 договору купівлі-продажу житлового будинку, який був укладений між ними ще у 2004 році, є не логічними, не розумними та не зрозумілими.

Отже, ОСОБА_3 відчужила все належне їй на праві власності майно на користь своєї доньки, ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 хоча й до ухвалення рішення про стягнення з неї боргу, однак в той момент, коли в неї вже виникло зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

ОСОБА_2 , вважає, що спірні правочини порушують її право на повернення, за рахунок їх предметів, грошових коштів в розмірі 35 000, 00 (тридцять п`ять тисяч) доларів США, які ОСОБА_3 позичила ще у 14.06.2011 року та категорично відмовляється їх повертати.

З огляду на викладене, позивач вважає, що в даному випадку, невжиття таких заходів забезпечення позову, як накладення арешту на майно, яке є предметом спірних договорів, фактично і юридично унеможливить ефективний захист та поновлення її прав та інтересів, в тому числі, на звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу згідно укладеного між сторонами договору позики від 14.06.2011 року, оскільки ОСОБА_3 вже відчужила вказане майно на користь третіх осіб, з метою уникнення обов`язку від повернення запозичених грошових коштів, а тому після отримання позовної заяви про визнання Фіктивних правочинів недійсними, зазначене нерухоме майно може і в подальшому бути відчужене на користь інших осіб, що унеможливить повернення права власності на зазначену нерухомість знову до ОСОБА_3 , у випадку ухвалення рішення на користь позивача, та призведе до неможливості повернення, за його рахунок, належних грошових коштів.

Просила заяву задовольнити та забезпечити позов.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.06.2020 року заяву ОСОБА_1 , яка діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі повернуто заявнику.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 29.09.2020 року ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09.06.2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

За протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.10.2020 року, заяву про забезпечення позову 26.10.2020 року передано судді Булах Є.М.

У відповідності із ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження до суду без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи в межах заявленої заяви, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорювань право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Відповідно до статті 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову, зокрема є: накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Зі змісту позовних вимог встановлюється, що предметом позову у справі №766/4917/20 є визнання договорів недійсними та скасування відповідних рішень та записів приватних нотаріусів.

В той же час, КЦС у складі ВС у постанові №700/720/17 від 06.05.2020 року звернув увагу на те, що позовна вимога про недійсність правочину полягає у констатації цього факту. Таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню, а тому його виконання не можливо ускладнити чи унеможливити.

За таких обставин, враховуючи недоведеність заявником тієї обставини, що невжиття заходів забезпечення позову у даній цивільній справі зробить неможливим або утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а також невідповідність обраного виду забезпечення позову, позовним вимогам, суд вважає заяву про забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню.

За приписами ч. ч. 7, 11 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст. 153, 260-261, 353-355 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), яка діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), в інтересах якої на підставі ордеру діє адвокат Веріковська Тетяна Анатоліївна (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_8 ), ОСОБА_4 (РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_8 ), ОСОБА_5 (РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_9 ), третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Нестерович Ольга Іллівна (місце знаходження: 73000, м. Херсон, пров. Успенський (Спартаківський), буд. 34) про визнання фіктивних правочинів недійсними відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення(проголошення) до Херсонського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 26.10.2020 року.

Суддя Є.М. Булах