Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/25/20
Провадження № 2/382/327/20
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2020 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в котрій вказав, що відповідно до виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва від 21.04.2015 року ОСОБА_1 щомісячно сплачує на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення повноліття. Згідно судового наказу Яготинського районного суду Київської області від 16.12.2019 року із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 10 грудня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Відтак, загальний розмір відрахувань аліментів із заробітної плати позивача за двома виконавчими документами становить 58 %, що є порушенням ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно положень якої максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Крім того, позивач має проблеми зі здоров`ям, які потребують значних фінансових витрат та позбавляють позивача можливості повноцінно працювати. В зв`язку з чим, позивач вважає, що розмір аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає зменшенню та повинен становить по 1/8 частині його доходів, що також забезпечить прицип рівності громадян у правах і свободах та принцип недискримінації, закріплених у ст. 2 Конституції України та Законі України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в України». В зв`язку з чим, позивач просив зменшити розмір аліментів, призначений судовим наказом Яготинського районного суду Київської області від 16.12.2019 року, за яким з ОСОБА_1 стягується на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/3 частини всіх видів його доходу до ј частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, та зазначив, що з часу призначення аліментів стан здоров`я його не змінився, висновок томографії, який позивач додавав до позову йому надавався 4 роки тому. При цьому, місце роботи по контракту не змінилось, майновий стан не змінився з того часу. Отримує він заробітну плату в розмірі 9000-9500 гривень щомісячно, та даного факту не заперечувала відповідачка по справі. При цьому, він сплачує з 16.01.2012 року аліменти на іншу дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/12 частини його заробітку, до досягнення донькою повноліття.

Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог та зазначила, що діти потребують аліментів, а також враховуючи, що вони ростуть, то необхідний одяг, взуття, крім цього, ОСОБА_5 , 2009 року народження є інвалідом та потребує часту зміну взяття, з наявними вадами, на що необхідні відповідні кошти. Крім цього, потрібно сплачувати кошти за садочок, забезпечувати дітям необхідне харчування та необхідні кошти на ліки. Вона працює за контрактом та отримує щомісячно 6000-7000 гривень, має на праві власності будинок та даного факту не заперечував позивач по даній справі.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст. 192 СК України «...розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.»

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Так, в судовому засіданні було встановлено наступне.

З копії паспорта (а.с. 5-6) вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець м. Ірпінь Київської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 .

З копії судового наказу від 16.12.2019 року (а.с. 7) вбачається, що із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із ІНФОРМАЦІЯ_6 і до досягнення дітьми повноліття.

З копії Повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєсту боржників від 07.12.2018 року (а.с. 8) вбачається, що згідно розрахунку від 07.12.2018 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 15 328 грн. 22 коп..

З копії Постанови державного виконавця від 03.05.2018 року (а.с. 9) вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі та станом на 27.04.2018 року відсутня, в зв`язку з чим, припинено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, яке було встановлено постановою державного виконавця від 05.03.2018 року ВП № 49972804.

З копії Свідоцтва про народження (а.с. 10) вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З копії Свідоцтва про народження (а.с. 11) вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З копії Діагностичного заключення Магнітно-резонансної томографії попереково-крижового відділу хребта від 12.08.2011 року (а.с. 12) вбачається, що отримана МР-картина найбільш характерна для проявів остеохондрозу поперекового відділу хребта, міжпозвонкових проявів в сегменті L4-S1, протрузій МПД, деформації тіл хребців.

З копії посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 27) вбачається, що на дитину-інваліда ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виплачується соціальна допомога у сумі 2 153 грн. 80 коп., її законним представником (опікуном) є ОСОБА_2 .

Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН, від 20 листопада 1989 року та набрала чинності 02 вересня 1990 року і ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я, наявність утриманців та ті обставини, що неповнолітні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , потребують матеріального забезпечення, неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною-інвалідом, а відповідач працює, відомості щодо стану здоров`я відповідача після 2011 року відсутні, тобто на час видачі судового наказу, як і на даний час відомості про погіршення стану здоров`я позивача відсутні, а також враховуючи, що відповідач сплачує аліменнти на іншу дитину, то розмір стягнень на всіх дітей з врахуванням повідомлених у судовому засіданні доходів позивачем, відповідає вимогам ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та враховуючи вимоги ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», а також те, що в матеріалах справи відстуні докази того, що у позивача погіршилося становище у порівнянні з часом призначеня аліментів на стільки, що він не може сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей у визначеній судом частці від його доходу, а також враховуючи вимоги Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», суд приходить до висновку, що вимоги позивача до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 258-259, 265, 268, 354, 141 ЦПК України, Конвенцією про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року, ст. ст. 80, 180-183, 184, 192 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», Зконом України «Про державний бджет на 2020 рік», Закон України «Про охорону дитинства», суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 18 жовтня 2020 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.