ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 жовтня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5158/20

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1147/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 липня 2020 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного тексту - 21.07.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнена аліментів на утримання дитини та на утримання матері дитини,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання матері дитини. В обгрунтування посилалась на те, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах під час яких ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_3 . Позивач на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та не має доходу, отримує лише допомогу на дитину в розмірі 860,00 грн. До народження дитини ОСОБА_1 перебувала на обліку в Чернігівському міському центрі зайнятості та з 08.10.2019 отримувала допомогу по безробіттю виплату якої припинено 09.01.2020.

В позові позивач просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі 3000,00 грн, які підлягають індексації відповідно до закону, щомісяця та до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, починаючи з дня звернення до суду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.07.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 840, 80 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, врахувавши положення ст. 182 СК України, судом позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 задоволено частково з врахуванням перебування батька на пенсії за віком, він є інвалідом ІІ групи і потребує періодичного лікування, та має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь позивачки на її утримання, місцевий суд прийшов до висновку, що норми СК України гарантують утримання чоловіком жінки до досягнення дитиною трьох років лише в разі перебування в зареєстрованому шлюбі, а також в разі його розірвання. Проте, судом було встановлено, що сторони ніколи не перебували в зареєстрованому шлюбі та не проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, оскільки з 15.07.1995 відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , від шлюбу з якою має спільного сина ОСОБА_5 , 2006 р.н., тому позивач не має законного права на утримання від відповідача.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати повністю рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.07.2020, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, та фактичним обставинам справи.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилається на те, що законодавством чітко визначено право позивача на її утримання відповідачем, навіть за відсутності перебування з ним у шлюбі, при цьому посилається на ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. 2-4 ст. 84, та ст.ст. 86, 88 цього Кодексу.

Заявник зазначає, що судом при винесенні рішення не був встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначений рішенням суду розмір аліментів на дитину не забезпечить гармонійного та достатнього розвитку для дитини. Судом не з`ясовано та не враховано матеріальне становище спільної у сторін дитини, ОСОБА_4 повністю перебуває на утриманні позивача, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а єдиним джерелом доходу є отримання щомісячної одноразової допомоги при народженні першої дитини у розмірі 860 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.07.2020 залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість судового рішення, та безпідставність апеляційної скарги. Зазначає, що задовольняючи частково позовні вимоги судом першої інстанції було надано належну оцінку зібраним по справі доказам та враховано майновий стан сторін, а також стан здоров`я відповідача. Крім того, у відзиві заявник посилається на те, що позивач ОСОБА_1 має на праві власності квартиру у м. Чернігові та земельні ділянки.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Матеріали справи містять копію свідоцтва про укладення шлюбу від 15.07.1995 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , після укладення шлюбу присвоєні прізвища - ОСОБА_2 (а.с. 30).

Згідно копії свідоцтва про народження від 10.04.2012 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є батьками дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 31).

З пенсійного посвідчення ОСОБА_2 вбачається, що він знаходиться на пенсії та отримує її довічно за вислугу років (а.с. 33), згідно посвідчення є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с. 34), та відповідно до копії виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого відповідач лікується у лікарні періодично (а.с. 36).

Мати відповідача ОСОБА_11 (а.с. 32) потребує постійного амбулаторного лікування, що вбачається із копії довідки (а.с. 35).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, врахувавши положення ст. 182 СК України, судом позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 задоволено частково з врахуванням перебування батька на пенсії за віком, він є інвалідом ІІ групи і потребує періодичного лікування, та має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь позивачки на її утримання, місцевий суд прийшов до висновку, що норми СК України гарантують утримання чоловіком жінки до досягнення дитиною трьох років лише в разі перебування в зареєстрованому шлюбі, а також в разі його розірвання. Проте, судом було встановлено, що сторони ніколи не перебували в зареєстрованому шлюбі та не проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, оскільки з 15.07.1995 відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , від шлюбу з якою має спільного сина ОСОБА_5 , 2006 р.н., тому позивач не має законного права на утримання від відповідача.

Висновок суду, що відповідач як батько зобов`язаний приймати участь в утриманні неповнолітньої дитини шляхом сплати аліментів, ґрунтується на матеріалах справи, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють, погоджується з визначеним та стягнутим місцевим судом розміром аліментів на дитину, доводи апеляційної скарги не містять посилання, які б були підставою для скасування чи зміни рішення в частині визначеного судом розміру аліментів на утримання дитини.

Частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України та статтею 51 Конституції України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частинах першій-третій статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, визначив розмір аліментів на дитину в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) щомісячно врахувавши перебування відповідача на пенсії за віком, він є інвалідом ІІ групи і потребує періодичного лікування, та має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з тим, місцевим судом в резолютивній частині рішення суду не зазначено, що у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 183 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.07.2020 слід доповнити, зазначивши у резолютивній частині рішення, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позову в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь позивачки на її утримання, оскільки сторони ніколи не перебували в зареєстрованому шлюбі та не проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу врахувавши, що з 15.07.1995 відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , та від шлюбу з якою має спільного сина ОСОБА_5 , 2006 р.н., не ґрунтуються на нормах права також висновки, що норми СК України гарантують утримання чоловіком жінки до досягнення дитиною трьох років лише в разі перебування в зареєстрованому шлюбі, а також в разі його розірвання.

Згідно ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 91 даного Кодексу, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 (а.с. 10), то, з урахуванням положень ч. 2 ст. 91 СК України, позивач ОСОБА_1 має право на своє утримання від відповідача ОСОБА_2 аліментів, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення їх дитиною трирічного віку.

При цьому, враховуючи, що задоволення позовних вимог в повному обсязі буде занадто обтяжливим для відповідача, оскільки, як вже встановлено судом, відповідач перебуває на пенсії за віком, є інвалідом ІІ групи і потребує періодичного лікування, та має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення даної позовної вимоги та стягнення з відповідача на користь позивача щомісячно аліментів на її утримання, до досягнення їх дитиною трирічного віку, у розмірі 1500,00 грн, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Отже рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 а про стягнена аліментів на утримання матері дитини частково та залишення без змін в іншій частині рішення суду першої інстанції .

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 зазначеної статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері дитини підлягає скасуванню та задоволенню частково позову в цій частині, відповідно судовий збір підлягає розподілу між сторонами, та враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то з відповідача слід стягнути 630,60 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції пропорційно до задоволених вимог, на користь держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 липня 2020 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері дитини - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Чернігова (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання матері дитини у розмірі 1 500,00 гривень щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьох років.

Абзац перший резолютивної частини рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 липня 2020 року після слів "... до досягнення дитиною повноліття" доповнити словами "але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Чернігова (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 630,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28.10.2020.

Головуючий Судді: