Справа № 454/2759/19 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/811/1821/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів Бойко С.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 31 березня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У жовтні 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору №б/н від 23 березня 2006 року отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за Кредитним договором.

В свою чергу відповідач, у порушення положень ст. ст. 526, 527, 530ЦК України та умов договору, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кредитні кошти, у зв`язку із чим станом на 31 серпня 2019 року має заборгованість у розмірі 482 556, 08 грн., яка складається з наступного: - 3937,85 грн. - заборгованість за кредитом; 472758,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, з 23.03.2006 року по 30.10.2017 року у розмірі 116552,13; 5859,32 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Посилаючись на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 120489,98 грн. за кредитним договором №б/н від 23 березня 2006 року, яка складається з наступного: 3937,85 грн. - заборгованість за кредитом; заборгованість за процентами за користування кредитом з 23.03.2006року по 30.10.2017року у розмірі 116552,13 грн.

Оскаржуваним рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 31 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням дійсних обставин справи.

Вказує на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 23.03.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивачем надано належні та допустимі докази по справі, в тому числі розрахунок заборгованості, в якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до Кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно із п. 2.1.1.5.7 Договору.

Зазначає, що відповідач заявою підтвердив той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідно до ч.2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалась.

Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Просить скасувати рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 31 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив з того, що строк дії наданої відповідачу кредитної картки закінчився у лютому 2008 році. В липні 2011 році відповідач повністю розрахувався за отриманий у 2006 році кредит. Доказів про отримання відповідачем іншої кредитної картки (в т.ч. на яких умовах) позивачем не надано, що не дає можливості суду встановити, чи надані позивачем розрахунки відповідають дійсності. Наданий «Розрахунок…» не є самі по собі достовірними доказами (ст.79 ЦПК України), який свідчать, як про отримання і користування відповідачем кредитними коштами, так і про наявність між сторонами кредитних правовідносин.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки такі не відповідають матеріалам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що позивач на підставі заяви від 23.03.2006 надав відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 3000 грн. зі сплатою 36,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

Разом з тим, у заяві зазначено, що ОСОБА_1 погодився з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що останній ознайомився та погодився з такими умовами та тарифами банку.

Крім цього, у заяві, окрім анкетних даних відповідача, його місце проживання, паспортних даних, РНОКПП та іншої контактної інформації міститься інформація щодо типа карти: НОМЕР_1 , валюта гривня, сума кредитного ліміту 3000 грн., базова процентна ставка 3% в місяць із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Заява підписана сторонами (а.с. 6 зворот).

Згідно із доводами апелянта, ОСОБА_1 отримав від АТ КБ «Приватбанк» кредитну картку № НОМЕР_2 терміном дії до 03/09 та № 9074015 терміном дії 03/13 (а.с.56), для обслуговування кредитного ліміту.

Проте, у справі відсутні належні докази щодо внесення відповідних змін до договору, укладеного сторонами 23 березня 2006 року, щодо продовження його строку дії (02/08) шляхом видачі нової картки, чи в інший спосіб.

Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 23.03.2006 року встановлено, що банк продовжував нараховувати відсотки за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору, за відсутності узгоджених сторонами щодо цього умов.

Таким чином, згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача перед Банком, станом на 31 серпня 2019 року становить 482 556, 08 грн., яка складається з наступного: 3937,85 грн. - заборгованість за кредитом; 472758,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, з 23.03.2006 року по 30.10.2017 року у розмірі 116552,13; 5859,32 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 зауважила, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Цим самим касаційний суд прийшов висновку про укладеність кредитного договору в силу вимог закону, та, як наслідок, врахувавши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у розмірі 3937 грн. 85 коп. в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, вони підлягають стягненню на користь позивача.

В свою чергу, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», «Тарифи Банку», які розміщені на сайті, як невід`ємні частини спірного договору.

Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами поза межами погодженого сторонами строку дії кредитного договору, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку їх нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами поза межами погодженого сторонами строку дії кредитного договору, як зокрема і щодо продовження строку дії такого договору, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 по справі№342/180/17).

Тоді, як надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Умов обслуговування платіжних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах даної справи, не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23 березня 2006 року шляхом підписання заяви.

Враховуючи дані обставини колегія суддів приймає до уваги лише умови кредитування, визначені підписаною позичальником заявою.

З наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими банком відсотками за користування кредитом після закінчення терміну, визначеного у заяві (02/08), а саме за період з березня 2008 року по 31.10.2017 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи, не дав їм належної правової оцінки, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, що був предметом спору.

Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення на його користь з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3937 грн. 85 коп. та процентів за користування кредитом у розмірі 156 грн. 48 коп. станом на лютий 2008 року, а разом 4094 грн. 33 коп., а також пропорційно до задоволених позовних вимог судових витрат.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що при поданні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачено 1921, 00 грн. судового збору (а.с. 1), а за подання апеляційної скарги 2881,50 грн. 80 коп (а.с. 60).

Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути в користь АТ КБ «ПриватБанк» 163 грн. 19 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 31 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.03.2006 в сумі 4094 (чотири тисячі дев`яносто чотири) гривень 33 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ) 163 (сто шістдесят три) гривень 19 копійок сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2020 року.

Головуючий Ніткевич А.В.

Судді: Бойко С.М.

Цяцяк Р.П.