Суддя Зяброва О. Г.
Справа № 644/4590/18
Провадження № 2/644/357/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Зябрової О.Г.,
за участю секретаря - Лагір А.В.,
за участю представника позивача - адвоката Тимошенка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу № 644/4590/18 за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення, -
Позивач в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення, в якому просить суд встановити порядок користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , закріпивши за ОСОБА_2 право користування своєю часткою, вбиральню, ванну кімнату, коридор залишити у спільному користуванні; вселити ОСОБА_2 у зазначену квартиру; вселити ОСОБА_1 у зазначену квартиру.
В обгрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 113558912 малолітній ОСОБА_2 є власником 1/3 частини 2-х кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину за законом. Співвласниками квартири є відповідачі по справі. ОСОБА_2 позбавлений можливості користуватися та володіти зазначеною часткою квартири, оскільки між позивачем та відповідачами винкають непорозуміння, сварки, суперечки з приводу користування. утримання та збереження цього майна. ОСОБА_3 відмовляється допускати ОСОБА_2 в зазначену квартиру. 13.08.2018 року позивач вимушена була звернутись з цього приводу до органів поліції. У зв`язу з чим вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.07.2018 року вищезазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовче засідання.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено, витребувано у ОСОБА_3 копію технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.01.2019 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення експертизи доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
19.04.2019 року на адресу суду надійшло повідомлення судового експерта про неможливість надання висновку.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.05.2019 року призначено по зазначеній справі судову будівельно-технічну експертизу, за наявними документами в матеріалах цивільної справи. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
29.11.2019 року після проведення експертизи справа надійшла до суду.
Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
Представник позивача - адвокат Тимошенко Д.В. в судовому засіданні просив уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача - адвокат Мартін А.М., в судове засідання не з`явились, про дату, час, місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату, час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
За таких обставин, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази та матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Судом встановлено, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності по 1/3 кожному, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке видане державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори 10.02.2018 року, зареєстровано в реєстрі №3-152 (а.с. 9).
Відповідно до технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 є квартирою посімейного заселення, розташована на восьмому поверсі дев`яти поверхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 27, 6 кв. м., у тому числі одна кімната 16, 5 кв. м., друга кімната 11, 1 кв. м., кухні площею 5, 4 кв. м., вбиральні 0, 9 кв. м., ванної кімнати площею 1, 9 кв.м., коридору 6, 2 кв. м., вбудованої шафи 0, 4 кв. м., ) , 4 кв. м.; квартира обладнана балконом 3, 8 кв. м.; загальна площа квартири 43, 9 кв. м. (а.с. 37-38).
Згідно ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.3 ст. 319 ЦК України всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Що стосується позовних вимог про вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 , то суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині, посилаючись на наступне.
Як вбачається з копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_1 (а.с. 7).
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , належить на праві спільної часткової власності 1/3 квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11).
Як вбачається з довідки від 24.05.2018 року про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з 24.05.2018 року по теперішній час (а.с. 13).
ОСОБА_1 не має реєстрації та права власності у спірній квартирі, отже, не має жодних відповідних правових підстав для вселення у вищезазначену квартиру.
У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.
Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (принцип 2 цієї Декларації).
Частиною першою статті 18 Закону «Про охорону дитинства» передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
Згідно із частиною другою статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
За змістом статті 11 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.
Оскільки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час розгляду даної справи у суді досяг чотирнадцятирічного віку, він може визначити своє місце проживання самостійно. Але в судове засідання по справі ОСОБА_2 не з`явився, пояснень з приводу вибору місця проживання суду не надав. Матір дитини - ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за іншою адресою. Отже, вселення та проживання неповнолітньої дитини самостійно у спірній квартирі буде суперечити інтересам дитини. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині позову.
На підставі ч.1, 2 п.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Керуючись ст.ст. 317, 319, 358, 356 ЦК України, ст.ст.12, 13, 43, 49, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 280, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп., а з кожної по 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_5 , паспорт НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення виготовлений 10 лютого 2020 року.

Суддя О.Г.Зяброва