Єдиний унікальний номер судової справи 477/1477/20
Номер провадження 22-ц/812/1813/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

26 жовтня 2020 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Самчишиної Н.В.,

переглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу, яка постановлена 14 вересня 2020 року суддею Жовтневого районного суду Миколаївської області Полішко В.В., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення юридичного факту.

В обґрунтування заяви зазначено, що з липня 2016 року ОСОБА_1 проживала разом ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя, 22 березня 2019 року ОСОБА_2 склав заповіт, відповідно до якого заповів усе належне йому майно, з чого б воно не складалось, ОСОБА_1 .

Крім того, в провадженні Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції Миколаївської області (далі - Корабельний ВП ГУНП Миколаївської області) знаходиться кримінальне провадження за №0002376, внесеного 14 вересня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.4 ст.190 Кримінального кодексу України, щодо заволодіння невстановленими особами, шляхом зловживання довірою нерухомістю, яка належить ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , сума збитків 200 000 грн.

14 червня 2019 року з метою оформлення своїх спадкових прав, ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Жебрак О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Таким чином, на думку заявника, в результаті протиправних дій винних осіб у кримінальному проваджені за №0002376 їй завдано майнової шкоди, оскільки позбавлено можливості спадкувати майно.

У зв`язку із цим, 29 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Корабельного ВП ГУНП Миколаївської області із заявою про залучення до провадження в якості потерпілої.

Слідчим Корабельного ВП ГУНП Миколаївської області ОСОБА_3 відмовлено заявнику у залучені її в якості потерпілої у зв`язку із тим, що остання не є членом сім`ї ОСОБА_2 .

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила визнати її членом сім`ї ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику, як неподану.

Вищевказана ухвала судді районного суду мотивована тим, що в уточненій заяві не зазначено та до заяви не долучені докази на підтвердження кровного споріднення заявника з померлим ОСОБА_2 . Окрім того, районний суд вважав, що заявником неправильно визначено коло заінтересованих осіб у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просила ухвалу судді районного суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відкрити провадження у справі на підставі поданої нею заяви, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Пред`явлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

З матеріалів справи убачається, що у серпні 2020 року ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила визнати її членом сім`ї ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому заявник зазначала, що зазначений юридичний факт їй необхідно встановити з метою подальшого залучення її в якості потерпілої сторони в кримінальному проваджені розпочатому за заявою ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху, з посиланням на те, що вона не відповідає вимогам ст.318 ЦПК України. Заявнику у строк десять днів з дня отримання ухвали було запропоновано усунути недоліки, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі, а саме: вказати з наданням відповідних письмових доказів на підтвердження кровного споріднення з померлим ОСОБА_2 , підтвердження даного факту (свідоцтво про народження заявника, свідоцтво про народження одного з батьків заявника, де спадкодавець зазначений в графі «батько» та інші). Вказати заінтересованих осіб, якими, як на думку суду, є спадкоємці, або орган місцевої влади, на території якої знаходиться спадкове майно (у разі відсутності інших спадкоємців), які мають право на спадкування у разі визнання спадщини відумерлою. А також, надати копії документів відповідно до їх кількості (а.с.19- 20).

На виконання вказаної ухвали, 28 серпня 2020 року ОСОБА_1 надала до районного суду новий текст заяви разом з її копією, в якій зазначила заінтересованою особою Адміністрацію Корабельного району Миколаївської міської ради.

Крім того, у вищевказаній заяві звернуто увагу суду на те, що заявник не є онукою спадкодавця та не ставить питання про встановлення факту родинних відносин (а.с.22-24).

Повертаючи заяву, суддя районного суду вважав, що і у подальшому провадження по ній не може бути відкрито, оскільки заявник так і не усунув недоліки заяви в повному обсязі. Зокрема, суддя районного суду вважав, що заявником неправильно визначено коло заінтересованих осіб та не надано докази на підтвердження факту кровного споріднення заявника з померлим ОСОБА_2 , що позбавляє можливості суд відкрити провадження у справі.

Втім, з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки в заяві поданій до суду вперше, заявник не зазначала, що вона є кровною родичкою (онукою) померлого ОСОБА_2 .

Більше того, в заяві, поданій на виконання ухвали судді від 20 серпня 2020 року, ОСОБА_1 навпаки підкреслювала, що вона не є онукою спадкодавця, а тому не може надати ніяких доказів на підтвердження цього факту.

За такого, суддя районного суду поверхнево ознайомився зі змістом заяви ОСОБА_1 та висунув їй безпідставні та необґрунтовані вимоги щодо надання доказів, які заявник не повинна надавати.

При цьому, кількісний та якісний склад документів, відповідно до принципу диспозитивності, заявник визначає сам.

Виключенням з цього правила є лише пряме зазначення закону, щодо обов`язковості надання певних документів.

Іншого законодавець не встановив, а тому вимоги суду про надання на стадії пред`явлення заяви документів, прямо не передбачених законом, які, як на його думку, повинні були б бути у справі, не можна вважати законними.

Крім того, на виконання вимог ухвали суду від 20 серпня 2020 року заявник визначила заінтересовану особу - Адміністрацію Корабельного району Миколаївської міської ради.

Так, ст.318 ЦПК України передбачає зміст заяви про встановлення юридичного факту, а саме у ній повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

За роз`ясненнями, які містяться у п.п.3,5,6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.

Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, у тому числі, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

У той же час, заявники та залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії.

Отже, неправильне, як на думку судді, визначення заявником кола заінтересованих осіб у справі, не може бути підставою для повернення заяви, оскільки, суд не позбавлений можливості з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи після відкриття провадження.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що у розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оскаржувана ухвала порушує право заявника ОСОБА_1 на справедливий розгляд її справи судом та обмежує доступ до суду.

У справі Bellet у.France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

За такого, ухвала судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2020 року підлягає скасуванню на підставіп.4 ч.1 ст.379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2020 року - скасувати, а заяву ОСОБА_1 разом з доданими до неї документами направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: С.Ю. Колосовський

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 26 жовтня 2020 року