Справа № 587/2550/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Суми

Сумський районний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді - Черних О.М.

за участю секретаря судового засідання - Макошенець С.І.,

позивача - ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Нижньосироватської сільської ради Сумського району (с. Н.Сироватка, вул. Сумська, 167, Сумського району, Сумської області), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання частково рішення недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

02 грудня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив суд визнати частково недійсним рішення виконкому Нижньосироватської сільської ради від 20 серпня 1993 року № 32 про передачу у приватну власність земельної ділянки розміром 0,67 га розташованої по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства та визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки в розмірі 44/100 частини. Свої вимоги обґрунтував тим, що він є співвласником будинку АДРЕСА_1 , але рішенням виконкому Нижньосироватської сільської ради від 20 серпня 1993 року № 32 вся земельна ділянка під будівлями - 0,03 га та особистими підсобними господарством - 0,64 га, була передана у приватну власність ОСОБА_5 , а тому вважає, що його права як співвласника житлового будинку порушені.

Короткий зміст відзиву

Відповідач ОСОБА_2 заперечує проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що рішенням виконкому Нижньосироватської сільської ради від 20 серпня 1993 року № 32 про передачу у приватну власність земельної ділянки розміром 0,67 га розташованої по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_5 було прийнято, коли вона одноособово була власницею спірного будинку. В подальшому рішенням виконкому Нижньосироватської сільської ради від 09 квітня 1996 року ОСОБА_1 є власником 44/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , а ОСОБА_5 власницею 56/100 спірного будинку. Після смерті матері, спадщину за заповітом прийняв відповідач. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник заперечували проти позову, посилаючись на мотиви викладені у відзиві.

Представник Нижньосироватської сільської ради у вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Позиція суду

Суд вислухавши учасників процесу, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи за своїм внутрішнім переконаннях, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 рішенням Нижньосироватської сільської ради від 20 серпня 1993 року № 32 передано у безоплатну власність земельну ділянку 0,67 га, з яких: 0,03 га під будівлями, 0,64 - під особистими підсобним господарством, що підтверджується копією архівного витягу (а.с. 8)

Рішенням Нижньосироватської сільської ради від 06 березня 1998 року № 35 затверджено технічну документацію по складанню Державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_5 , уточнивши площу земельних ділянок: загальна площа - 0,43 га: 0,04 га - для індивідуального житлового будівництва, 0,39 га - для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується копією архівного витягу. На підставі рішення ОСОБА_5 був виданий державний акт на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , серії ІІІ - СМ № 003534 (а.с. 8,71)

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 25 червня 2019 року рішення Нижньосироватської сільської ради від 06 березня 1998 року № 35 в частині земельної ділянки по АДРЕСА_1 та державний акт серії ІІІ - СМ № 003534 визнано недійсними (а.с. 16).

Згідно копій свідоцтв на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_5 належить 56/100, ОСОБА_1 належить 44/100, відповідно до рішення виконкому Нижньосироватської сільської ради народних депутатів від 09 квітня 1996 року (а.с. 13-14)

18 листопада 1997 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_8 , прізвище після одруження - ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 51)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 50)

Спадщину за заповітом прийняв син ОСОБА_10 - ОСОБА_2 (а.с. 52).

Рішенням Нижньосироватської сільської ради від 01 листопада 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок площею 0,43 га, які розташовані по АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Мотивувальна частина і доводи суду та застосовані норми права

За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до п.п. «ґ» п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України від 18.12.1990 № 561-XII до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року.

Тобто у випадку, якщо право власності на будинок було набуто до 01.01.2002 року - ст. 120 ЗК України 2001 року не застосовується і поділу землі у пропорційності до частки у праві власності на будинок не відбувається. При цьому застосовуються положення ЗК України 1990 року. У випадку ж, якщо право власності на будинок набуто після 01.01.2002 року - застосовується ст. 120 ЗК України 2002 року і відбувається пропорційний поділ.

Висновки за результатами розгляду позову

Судом, встановлено, що за ОСОБА_1 визнано право власності на 44/100 частини будинку по АДРЕСА_1 у 1996 році. Таким чином застосування ст. 120 ЗК України, з урахуванням роз`яснень Пленуму ВСУ, є неправомірним, згідно ж до положень Земельного кодексу України 1990 року пропорційність часток у праві власності землі праву власності на будинок не передбачалася.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 30 ЗК України від 18.12.1990 № 561-XII до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов в частині визнання рішення виконкому Нижньосироватської сільської ради від 20серпня 1993 року № 32 про передачу у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки АДРЕСА_1 , розміром 0,03 га, цільове призначення - під будівлями недійсним є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265, 315-319 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Нижньосироватської сільської ради Сумського району (с. Н.Сироватка, вул. Сумська, 167, Сумського району, Сумської області), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання частково рішення недійсними - задовольнити частково.

Визнати частково недійсним рішення виконкому Нижньосироватської сільської ради від 20серпня 1993 року № 32 про передачу у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки АДРЕСА_1 , розміром 0,03 га, цільове призначення - під будівлями.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних