ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7978/20 Справа № 2-2608/11 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 2-2608/11

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2020 року, яка постановлена суддею Дехтою Р.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 31 травня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Скарга обґрунтована тим, що 09 вересня 2016 року державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (на теперішній час - Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)) винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 52159381 на підставі виконавчого листа від 26 лютого 2013 року та заяви про примусове виконання від 07 вересня 2016 року.

Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, ОСОБА_1 виявлено відсутність в матеріалах справи зазначеної вище письмової заяви стягувача ОСОБА_2 від 07 вересня 2016 року про примусове виконання рішення, на підставі якої (за наявності виконавчого документа), відповідно ч.1 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець повинен був відкрити виконавче провадження, натомість, в матеріалах виконавчого провадження міститься лише заява ОСОБА_2 від 14.11.2019 року.

ОСОБА_1 вважає, що у зв`язку з відсутністю у матеріалах виконавчого провадження заяви стягувача від 07 вересня 2016 року про примусове виконання рішення суду, про яку йдеться в Постанові про відкриття виконавчого провадження, зазначена постанова є неправомірною і підлягає скасуванню.

Посилаючись на викладене, просила суд скасувати постанову державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Козленка А.О. про відкриття виконавчого провадження № 52159381 від 09 вересня 2016 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2020 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову ухвалу про задоволення її скарги на дії державного виконавця, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано положення ч. 5 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 6.4.-6.6. Розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішення суду, згідно яких державний виконавець передає виконавчий документ за новим місцем проживання боржника у разі наявності документального підтвердження про зміну або встановлення місця проживання боржника, та передача виконавчого провадження здійснюється за вмотивованою постановою особи, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, чого в даному випадку виконано не було. Крім того, державний виконавець має винести постанову про прийняття виконавчого провадження до виконання, а відкриття виконавчого провадження є незаконним, у зв`язку з чим постанова державного виконавця підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, начальник Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, представника заінтересованої особи Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міщук А.Р., заінтересовану особу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 , які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвалу суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 26.02.2013 року по справі № 2-2608/11, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, прострочених відсотків за користування грошовими коштами та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, була затверджена мирова угода на суму 1 500 000,00 грн.

Відповідно до вищезазначеної ухвали від 26 лютого 2013 року, Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 2-2608/11 був виданий 03 березня 2015 року, виконавчий лист № 2/212/66/13 від 26.02.2013 року.

На підставі заяви, поданої стягувачем про примусове виконання рішення суду від 02 серпня 2016 року, державним виконавцем Тернівського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/212/66/13 від 26.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 1500000,00 грн. оскільки боржник ОСОБА_1 зареєстрована в Саксаганському районі м. Кривого Рогу зазначену постанову 03 серпня 2016 року надіслано за місцем знаходження боржниці до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області.

09 вересня 2016 року, державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Козленко А.О. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 52159381, на підставі виконавчого листа № 2/212/66/13, виданого 26.02.2013 року та заяви про примусове виконання від 07.09.2016 року.

Відмовляючи в задоволенні скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження перебувало на виконанні у Тернівському відділі ДВС м.Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області та було передано до Саксаганського відділу ДВС м.Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області за місцем проживання боржника, а тому заява стягувача про примусове виконання рішення не потрібна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегулювано Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, 21 квітня 1999 року було прийнято Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV, який набрав чинності 25 травня 1999 року та до якого неодноразово вносились зміни.

02 червня 2016 року Закон України «Про виконавче провадження» було викладено у новій редакції № 1404-VIII, із зазначенням у Розділі ХІІІ цього Закону (Прикінцеві та Перехідні положення» про те, що цей Закон набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", крім статей 8, 9 та положень, що стосуються діяльності приватних виконавців, які вводяться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом, із визнанням таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом: Закону України "Про виконавче провадження" (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 24, ст. 207 із наступними змінами), крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" набрав чинності 05 жовтня 2016 року, тобто саме з 05 жовтня 2016 року втрачає чинність Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV, в редакції 1999 року, та набирає чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, в редакції 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, боржницею ОСОБА_1 оскаржується постанова державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Козленка А.О. про відкриття виконавчого провадження № 52159381 від 09 вересня 2016 року, отже суд зобов`язаний перевірити відповідність дій державного виконавця положенням Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, станом на 09 вересня 2016 року, тобто в редакції 1999 року з наступними змінами (надалі Закону України «Про виконавче провадження» № №606-XIV).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № №606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснює сторонам їхні права і обов`язки.

Згідно ч.ч. 5, 7, 8 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» № №606-XIV у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з`ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Виконавче провадження може бути передано від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Спори про місце здійснення виконавчих дій між органами державної виконавчої служби не допускаються.

Згідно статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» № №606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Згідно статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» № №606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (на теперішній час - Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)), при надходженні від Тернівського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області виконавчого листа № 2/212/66/13 від 26.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 1500000,00 грн., був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження, а тому доводи заявниці ОСОБА_1 щодо незаконності дій останнього при відкритті виконавчого провадження № 52159381, на підставі виконавчого листа від 26 лютого 2013 року та заяви про примусове виконання від 07 вересня 2016 року, є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Посилання заявниці на порушення державним виконавцем вимог частини 5 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 09.09.2016 року), згідно якої за заявою стягувача виконавчий документ може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю, про передачу (прийняття до виконання) виконавчого документа виконавець виносить постанову, передача виконавчих документів здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вже зазначалося вище, редакція Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII набрала чинності 05 жовтня 2016 року, й на момент прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець правомірно керувався нормами Закони України «Про виконавче провадження» №606-XIV, в редакції 1999 року.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: