Справа № 405/5848/19
Провадження №2/405/797/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Іванової Л.А.

при секретарі: Селянкіної А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницький цивільну справу № 405/5848/19 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що вона (позивач) на підставі рішення Третейського суду від 29.10.2007 року є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який вона (позивач) придбала у 2007 році у ОСОБА_4 , який під час оформлення договору купівлі-продажу повідомив їй (позивачу), що у будинку ніхто не прописаний. Однак, наприкінці червня, 2019 року, вона (позивач) вирішила продати зазначений будинок та при оформленні необхідних для цього документів, виявила, що у будинку зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка, зі слів сусідів, після реєстрації у березні 1996 року, ніколи не проживала в належному з 2007 року їй (позивачу) будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом з тим, до теперішнього часу не знялася з реєстраційного обліку. Також позивач зазначила, що в зв`язку з тим, що відповідач зареєстрована в належному їй (позивачу) будинку, вона позбавлена можливості отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, окрім того, на теперішній час вона (позивач) має намір продати зазначений будинок, однак факт реєстрації відповідача не дозволяє їй, як власнику, в повній мірі розпоряджатися власним нерухомим майном, а тому вона (позивач) змушена звернутися до суду.

З огляду на викладене вище та з посиланням на ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, позивач просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 11.11.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом в судове засідання учасників справи.

Позивач ОСОБА_3 надала в судове засідання заяву, зареєстровану в суді за вх. № 1642 від 21 січня 2020 року, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася судом належним чином, в порядку п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не подавала, як не подавала і будь-яких інших заяв, клопотань.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Третейського суду від 29.10.2007 року визнано дійсним договір купівлі-продажу від 25.10.2007 року будинку, що по АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Визнано право власності на будинок, що по АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 .

На підставі вищезазначеного рішення Кіровським районним судом м. Кіровограда 05.11.20007 року видано виконавчий лист (справа № 6-391-2007).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 16634962 від 13.11.2007 року право приватної власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 (1/1 частка), номер запису: 21350, в книзі: 130.

Крім того, зазначене речове право позивача на об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 20711321 від 13.11.2007 року.

Окрім того, судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 , 05 вересня 2009 року уклала шлюб з ОСОБА_7 , актовий запис № 08 та після укладення шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_6 ».

Згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області від 08.11.2019 року місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27.03.1996 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до довідок квартального комітету № 1 Подільського району м. Кропивницький від 24.03.2018 року та від 04.08.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована з 27.03.1996 року за адресою: АДРЕСА_1 . З моменту прописки та по теперішній час за даною адресою не проживає.

Окрім того, факт не проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , в домоволодінні, яке належить на праві приватної власності позивачу ( ОСОБА_3 ) підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 31.07.2019 року, складеним сусідами позивача ОСОБА_8 проживає в будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , проживає в будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 , проживає в будинку АДРЕСА_3 та ОСОБА_11 ,проживає в будинку АДРЕСА_3 , підписи яких засвідчені головою квартального комітету № 1 Подільського району ОСОБА_12 , та які підтвердили, що за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ,не проживає з березня 1996 року та фактично ніколи не проживала, за зазначеною адресою також оглядом будинку встановлено, що в будинку відсутні будь-які її речі.

Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство ( ч.2 ст.64 ЖК України).

Таким чином, ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

З огляду на зазначене, судом відзначається, що відповідач ОСОБА_2 не належить до членів сім`ї нового власника будинку позивача ОСОБА_3 в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України, у зв`язку з чим з моменту припинення права власності на зазначений житловий будинок у попереднього власника ОСОБА_4 , враховуючи відсутність встановленого житлового сервітуту на користування зазначеним майном з новим власником будинку, відповідач ОСОБА_2 втратила право користування зазначеним майном.

З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач ОСОБА_3 , як власник будинку АДРЕСА_1 , має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, у тому числі, шляхом звернення до суду з позовом про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеним будинком.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника, інших осіб, які з дозволу попереднього власника набули права користування житлом у випадку зміни власника майна.

Таким чином, встановивши під час судового розгляду справи, що з припиненням права власності попереднього власника на будинок АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 також втратила право користування зазначеним будинком, новим власником якого з 05.11.2007 року є позивач ОСОБА_3 і відповідач не належить до членів її сім`ї, а так само, не набула самостійного права на користування будинком з інших правових підстав, суд дійшов до висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем позовних вимог про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , - та їх задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються із судового збору у розмірі 768,40 грн. залишити по фактично понесеним позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Судові витрати по справі залишити по фактично понесеним позивачем ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Кропивницький апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова