Номер провадження: 22-ц/813/8292/20
Номер справи місцевого суду: 521/2680/20
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/2680/20

Номер провадження: 22-ц/813/8292/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Князюка О.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою адвоката Бірюкова Андрія Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Малиновського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Сегеди О.М. о 12:06 годині 27 липня 2020 року, повний текст рішення складено 07 серпня 2020 року,

встановив:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, визначених рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року та призначити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі - 2 000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вищевказаний позов обґрунтовано тим, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було стягнуто аліменти в розмірі - 5 000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначав, що при розгляді даної справи він не брав участі у судовому засіданні, надавши заяву про визнання позову у повному обсязі. Вказував, що, визнаючи позовні вимоги про стягнення аліментів, він не в повному обсязі розумів наслідки даного рішення, оскільки відповідачка ввела його в оману, повідомивши, що вказану суму він буде сплачувати коли буде працювати боцманом, а у проміжках часу, коли він не буде працювати - сплачувати не потрібно.

Позивач зазначав, що на час ухвалення вказаного рішення суду він працював боцманом та отримував заробітну плату в розмірі - 900 доларів США на місяць, але на даний час він не працює боцманом, не отримує доходу. Останній трудовий контракт був ним укладений 22 травня 2019 року строком на 5 місяців, а інших джерел доходу у нього не має.

Стверджував, що за цей час у нього погіршився стан здоров`я, було виявлено холецистит та гемангіому нирки 13,4 мм на 11 мм, хронічний геморой та конкременти (камені) жовчного міхура, погіршився зір. Всі ці обставини не дозволяють йому продовжувати працювати моряком.

Крім того, зазначав, що крюінгова компанія, яка займалася його працевлаштуванням повідомила про те, що більше не планує з ним співпрацювати.

Отже, за думкою позивача, сума аліментів, яка з нього стягується є значною, тому розмір аліментів має бути зменшено з - 5 000,00 грн. до - 2 000,00 грн. щомісяця.

Посилаючись на вказані обставини, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про зменшення розміру аліментів (а. с. 1 - 4).

Позивач та його представник у судовому засіданні суду першої інстанції позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачки, відповідачка особисто у судовому засіданні суду першої інстанції позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі.

У відзиві на позов представник відповідачки просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що твердження ОСОБА_1 про те, що він не приймав участь при розгляді справи про стягнення аліментів не відповідає дійсності, так як останній брав участь у справі та позов визнав частково, оскільки були заявлені вимоги про стягнення з останнього аліментів на утримання сина в розмірі - 7 000,00 грн.. Зазначав про безпідставність вимог позову ОСОБА_1 ..

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 27 липня 2020 року вищевказаний позов ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підтвердження зміни свого майнового стану позивачем надано рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на дитину в розмірі 5 000,00 грн. та медичний висновок, який надавався раніше, при розгляді справи №521/7455/19 за його позовом про зменшення аліментів. Тобто, обставини на які посилається позивач існували раніше, а тому не можуть свідчити про зміну його майнового стану. Позивачем в порушення вимог припису статті 192 СК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення майнового стану чи стану здоров`я, які б стали правовою підставою для зменшення розміру аліментів (а. с. 114 - 118).

В апеляційній скарзі адвокат Бірюков А.М., діючий від імені ОСОБА_1 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першоїї інстанції вибірково поставився до доказів наданих позивачем та зробив хибний висновок, що необхідність двох хірургічних операцій не свідчить про погіршення здоров`я. Апелянт також звертає увагу, що усі надані ним медичні документи датовані 2020 роком, отже посилання суду першої інстанції на справу №521/7455/19, розглянутої у 2019 році є недоречними та позбавляють його як платника аліментів, передбачених статтею 192 СК України прав щодо зменшення розміру аліментів, які він сплачує на утримання відповідачки, а не дитини. Окрім того, ОСОБА_1 наполягає, що надані ним копії посвідчення моряка, довідка форми ОК-7 та копія контракту від 22.05.2019 року свідчать про зменьшення його доходу, а саме про відсутність доходів взагалі. Апелянт на підтвердження доводів апеляційної скарги надає відповідну довідку з місця робти та довідку про доходи, що на час розгляду справи він працював на посаді апаратника оброблення зерна корпусу елеватора в ТОВ «ІЗТ». Окрім того, апелянт вважає, що сума яка наразі з нього стягується йде фактично не на забезпечення інтересів дитини, а на покриття власних потреб відповідачки. Щодо поданого відповідачкою у першій інстанції відзиву, зазначає, що його не повинно бути взято до уваги судом через порушення під час його подачі відповічкою вимог процесуального кодексу (а. с. 121 - 125).

27 липня 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Згідно наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 отримала копію апеляційної скарги, копію ухвали про відкриття апеляційного повадження - 15 вересня 2020 року.

22 вересня 2020 року від ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому остання заперечує проти апеляційної скарги. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Оскаржуване рішення просить залишити без змін. Вказує на відстуність підстав для задоволення апеляційної скарги. Зазначає, що згідно з медичного свідоцтва моряка № НОМЕР_1 від 03.05.2019 року виданого ТОВ «Медичний центр Медмарін» позивачу - ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) за станом здоров`я позивач «Придатний для дозорних обов`язків, без жодних обмежень придатності». Отже, на думку відповідачки, позивач придатний для роботи в морі, та у нього відсутні хронічні захворювання, що перешкоджають роботі в морі. Окрім того, посилається на те, що на утриманні позивача знаходиться непрацездатна мати, яка є людиною похилого віку, яка часто хворіє і на придбання ліків для якої ОСОБА_2 змушена тратити значні суми. Також звертає увагу, на те, що позивач (апелянт), згідно з наданої їм довідки працює апаратником оброблення зерна корпусу елеватора в ТОВ «ІЗТ».

Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі ОСОБА_1 що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Як вбачається з п. 3, п. 6 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач - сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік.

Отже, дана справа за ціною позову (36 000 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (51 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ст. ст. 181 - 183, 192 СК України, ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3) та процесуального (ст. ст. 12, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі - 5 000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 10 - 13).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 , він особисто підтримав вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі - 5 000,00 грн. (а. с. 90).

З єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічне відображено в ч. 8 ст. 7 СК України, де вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Згідно з положеннями ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених ЦПК України.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень СК України, слід зробити висновок, що позивач звернувшись із відповідним позовом до суду повинен був довести наявності відповідних, передбачених законодавством умов.

Так, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, позивач наполягав на обґрунтованості заявлених ним вимог та доведеності погіршення його стану здоров`я з огляду на надані ним до суду першої інстанції медичні документи. Втім, апеляційний суд звертає увагу на те, що надані позивачем копії: 1) рецепту на окуляри від 24.01.2020 року; 2) направлення на діагностику від 03.02.2020 року; 3) протокол ультразвукового дослідження від 16.01.2020 року не є медичними документами, що містять в собі заключний висновок лікаря щодо стану здоров`я позивача, який би свідчив про зумовлену станом здоров`я неможливість працевлаштування позивача, якою останній обґрунтовує вимоги позову.

Щодо наданої позивачем копії виписки медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, апеляційний суд звертає увагу на те, що вона датована 13 березня 2019 року (а. с. 21), отже доводи апелянта про недоречність посилання суду першої інстанції на справу №521/7455/19 через те, що усі надані ним медичні документи датовані 2020 роком є хибними.

ОСОБА_1 зазначає, що згідно з наведеної медичної виписки, він проходив ультразвукову діагностику органів черевної порожнини та йому був встановлений діагноз: ЖКБ, хр. холецистит, хр. комбінований гемангіом 3-4 ст. з направленням на планові операції: холецистектомія та гемороідектомія. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що не зважаючи на встановлення у березні 2019 року наведених вище медичних діагнозів, 17 травня 2019 року позивач уклав трудовий договір моряка з заробітною платою - 900,00 доларів США, що підтвреджується наданою ним копією відповідного договору (а. с. 18).

Окрім цього, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду справи №521/7455/19, судом було встановлено, що з медичного свідоцтва моряка № НОМЕР_1 від 03.05.2019 року виданого ТОВ «Медичний центр Медмарін» ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) за станом здоров`я «Придатний для дозорних обов`язків, без жодних обмежень придатності», з огляду на яке позивач придатний для роботи в морі, та у нього відсутні хронічні захворювання, що перешкоджають роботі в морі.

Враховуючи вищевикладене, посилання апелянта на діагнастовані йому у 2019 року хвороби як на підстави зменьшення аліментів є суперечливими та такими, що не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом.

Щодо доводів апелянта про його працевлаштування на час розгляду справи судом першої інстанції як аператника оброблення зерна корпусу елеватора в ТОВ «ІЗТ», апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень ч. ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянтом до апеляційної скарги додано довідку з місця робти та довідку про доходи, якими останній обґрунтовує доводи апеляційної скарги про те, що на час розгляду справи судом першої інстанції він працював на посаді аператника оброблення зерна корпусу елеватора в ТОВ «ІЗТ».

Між тим апелянтом не зазначено підстав щодо неможливості надання до суду першої інстанції вказаних у попередньому абзаці доказів щодо його працевлаштування. Неприйняття судом першої інстанції до уваги заяв ОСОБА_1 про те, що він працевлаштовується, без надання позивачем буль-яких доказів на підтвердження зазанченого факту є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що кошти, які наразі з нього стягуються в рахунок стягнення аліментів, витрачаються не на забезпечення інтересів дитини, а на покриття власних потреб відповідачки, є недоцільними, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 186 СК України в редакції Закону № 2475-VІІІ від 03.07.2018 р. контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Відповідно до ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в м. Києві та м. Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Таким чином, у разі наявності у апелянта сумнівів щодо цільового використання сплачуваних ним аліментів, він може звернутись із заявою до органу опіки та піклування щодо наявності факту нецільового використання коштів.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених по справі обставин, не мають наслідком задоволення скарги, а отже на увагу суду не заслуговують.

За таких обставин апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Бірюкова А.М., діючого від імені ОСОБА_1 , у суду апеляційної інстанції відсутні.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Бірюкова Андрія Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. В. Князюк