Справа № 654/1719/20
Провадження №2/654/684/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2020 року

Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді - Третьякової І.В.

за участю:

секретаря судових засідань - Горох В.С.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гола Пристань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю -

в с т а н о в и в:

27 травня 2020 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що рішенням Голопристанського райнарсуду від 10.06.1987р. його шлюб з відповідачкою був розірваний та поділено їхнє спільне нерухоме майно. За вказаним рішенням позивачу було виділено у власність 42/100 частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 та зобов`язано його зробити окремий вихід з помешкання за свій рахунок. Інша частка майна виділена у власність ОСОБА_3 . В період між 1987р. та 1995р. ОСОБА_1 зробив добудову - кухню з ванною кімнатою та окремий вихід в двір та на вулицю, які не встиг узаконити належним чином, оскільки був засуджений та перебував в місцях позбавлення волі. Користуючись його відсутністю, ОСОБА_3 самовільно відновила дверні отвори, які були закладені позивачем, зайняла належні йому житлові кімнати, переобладнала прибудову - кухню в ізольований гараж, заклала вихід, зроблений ОСОБА_5 , залишивши один вхід з боку своєї частини будинку. Також заклала вікна в прибудові кухні та демонтувала хвіртку на вулицю. В 2000р. переобладнала та узаконила гараж. Таким чином, з 1995 року ОСОБА_3 почала користуватися і до цього часу користується 42/100 частинами житлового будинку, які належать позивачу, не маючи для цього жодних правових підстав. Внаслідок таких дій відповідача, після звільнення з місць позбавлення волі в 2009 році ОСОБА_1 вимушений був проживати не в своєму будинку. Всі його спроби вселитися виявилися безрезультатними, оскільки ОСОБА_3 перешкоджає йому в цьому, всіляко позбавляючи можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм майно, що змусило позивача звернутися до суду. Таким чином, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_3 не перешкоджати йому в розпорядженні та користуванні належними йому 42/100 частинами житлового будинку (житлові кімнати 1-3, 1-4) з господарськими та побутовими будівлями і спорудами до нього, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відновлення стану, яке існувало до порушення, а саме: 1) закласти дверні отвори між суміжними кімнатами 1-2 та 1-4 і кімнатами 1-2 та 1-3; 2) відновити дверний отвір між кімнатами 1-4 та 1-3; 3) відновити окремий вхід з кімнати 1-3 та кухнею (гаражем); 4) відновити зовнішню стінку шляхом демонтажу гаражних воріт в прибудові (гараж) та встановлення вікна в прибудові (гараж); 5) відновити вхідні двері окремого виходу на вулицю Дубініна та не перешкоджати його вселенню. Також просив стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити його в повному обсязі з підстав зазначених в ньому. ОСОБА_1 зазначив, що рішенням суду 1987 року йому виділено у власність 42/100 частини будинку, в яких він здійснив переобладнання. Після звільнення з місць позбавлення волі проживав разом зі своїми батьками. З 2016 року намагається вселитися до своєї частини будинку, в якій він постійно був зареєстрований, однак відповідач не дозволяє навіть зайти до будинку та вимагає гроші.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що дійсно рішенням суду їх спільний будинок було поділено та кожному з подружжя виділено певну частину будинку. Позивачем дійсно було переобладнано його частина, зроблений окремий вихід, закладені дверні отвори між кімнатами, тощо. Але згодом вона викупила у позивача належну йому 42/100 частини будинку, і вважаючи себе власницею всього будинку здійснила перебудову, а саме: заклала дверні та віконні отвори, замурувала зроблений позивачем окремий вихід та переобладнала прибудовану ним кухню під гараж. Позивач при цьому не проживав в будинку, оскільки був засуджений та відбував покарання в місцях позбавлення волі. На даний час вона не дозволяє йому проживати в будинку, оскільки на вказані роботи по переобладнанню будинку нею були витрачені кошти, а тому вона вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені до компенсації позивачем їй понесених затрат.

Представник відповідача в судовому засіданні також просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Голопристанського районного народного суду від 10.06.1987р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано. Виділено у власність ОСОБА_3 58/100 частин будинку, розміщеного в АДРЕСА_1 (приміщення 1-1, 1-2, 1-5, 1-6). Туалет та помпу залишено в спільному користуванні. ОСОБА_1 виділено 42/100 частини (приміщення 1-3, 1-4). Зобов`язано ОСОБА_1 зробити окремий вихід з будинку за свій рахунок.

На підставі вказаного рішення, право власності сторін було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою.

Сторонами в судовому засіданні були визнані та не заперечувалися ті обставини, що в період з 1987 по 1995р. позивачем були закладені дверні отвори між належними йому кімнатами та кімнатами, які були виділені у власність ОСОБА_3 , що призвело до ізоляції в окремі житлові приміщення будинку відповідно до належних сторонам часток у спільному майні. Також позивачем був зроблений дверний прохід між його кімнатами з метою їхнього з`єднання. Крім цього, на виконання рішення суду ОСОБА_1 зробив окремий вихід з кімнати 1-3 в кухню, яка була прибудована ним, однак не введена в експлуатацію.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Заочним рішенням Голопристанського районного суду від 22.11.2012р. позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені. Визнано дійсним договір купіль-продажу 42/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 42/100 частини вищевказаного будинку.

В ході перегляду заочного рішення суду від 22.11.2012р. рішенням Голопристанського районного суду від 31.05.2016р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та визнання права власності на 42/100 частини житлового будинку відмовлено.

Вищевказане рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 13.07.2016р.

Отже, судом встановлено, що на теперішній час сторони продовжують бути співвласниками житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 з визначеними частками кожного із них. Приводом для звернення до суду стала неможливість позивача, як власника, користуватися своєю часткою нерухомого майна за призначенням, а саме проживати в ній.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ця норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Як вбачається з технічного паспорту, в житловому будинку АДРЕСА_1 станом на 2018р між кімнатами 1-3 і 1-2 , а також між кімнатами 1-4 і 1-2 наявні дверні отвори, які були закладені позивачем після розподілу будинку та відновлені відповідачем в період відсутності ОСОБА_1 , що сторонами не заперечувалось. Також сторони підтвердили, що приміщення, яке позначене на плані літ. «Ж» та іменується гаражем було побудоване позивачем, як літня кухня. Однак, в подальшому переконструйоване ОСОБА_3 (знесена передня стінка, встановлені ворота) в гараж та введене в експлуатацію.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_3 перешкоджає вселенню ОСОБА_1 до належної йому частини їхнього спільного будинку, а також самовільно, не маючи для цього жодних підстав провела внутрішні та зовнішні будівельні роботи, які порушують майнові права позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та вважає за необхідне задовольнити його в повному обсязі.

Крім цього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263, 265, 354-355ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні 42/100 частини житлового будинку (житлові кімнати 1-3, 1-4) з господарськими спорудами та побутовими будівлями і спорудами до нього за адресою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 не перешкоджати вселенню його до будинку та відновити стан 42/100 частини житлового будинку, яке існувало до порушення, а саме:

-Закласти дверні отвори між суміжними кімнатами 1-2 та 1-4 і кімнатами 1-2 та 1-3;

-Відновити дверний отвір між кімнатами 1-4 та 1-3;

-Відновити окремий вхід з кімнати 1-3 та кухнею (гаражем);

-Відновити зовнішню стінку шляхом демонтажу гаражних воріт в прибудові (гараж) та встановлення вікна в прибудові (гараж);

-Відновити вхідні двері окремого виходу на вулицю Дубініна.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду або через Голопристанський районний суд Херсонської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 26.10.2020року

Суддя І. В. Третьякова