РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року м. Кремінна

Справа № 414/1914/20

Провадження № 2-о/414/226/2020

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Акулова Є.М.,

секретаря судового засідання Дегтяренко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Кремінна, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Скворцова Алла Юріївна, заінтересована особа Рубіжанське об`єднань управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту перебування на утриманні

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся з вказаною заявою, в обґрунтування вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Брянка Луганської області, яке розташовано на непідконтрольній державній владі України території, помер громадянин України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був чоловіком заявниці, проживали разом за адресою АДРЕСА_1 , вели спільне сімейне господарство, а остання, враховуючи незначний розмір пенсії, фактично перебувала на його утриманні. 09.01.20 року ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського об`єднаного УПФУ в Луганській області щодо переведення її на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 , але отримала рішення про відмову в призначенні пенсії, оскільки не подала документи, що підтверджують факт перебування її утриманні у свого чоловіка. Всі подані документи, видані установами на території, що не підконтрольна владі України, заявник іншим чином, аніж через звернення до суду не може відновити своє порушене право, і це створює їй перешкоди у оформленні документів щодо переведення її на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка. Тому вона звернулася до суду задля встановлення зазначеного факта.

В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. В подальшому надав заяву пророзгляд справи за його відсутності.

Представник Рубіжанського об`єднаного УПФУ в Луганській області до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У відзиві заперечував проти задоволення заяви. Зазначив, що заявник отримує пенсію, розмір якої перевищує прожитковий мінімум, що дозволяє забезпечити її особисті потреби, разом з тим, зареєстровані вони за різними адресами. Крім того, наполягав на пропуску строку звернення до суду з огляду на вимоги ч2 ст 122 КАСУ.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що знає сім`ю заявника багато років, вони перебували в зареєстрованому шлюбі, мешкали разом в Брянці. В чоловіка була пенсія набагато більша ніж в дружини, тому остання була на його утриманні до смерті останнього.

Вислухавши пояснення представника заявника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Брянка Луганськогї області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , м. Вінниця, перебували у шлюбі, який зареєстрований 20 вересня1969 року, актовий запис №492, горЗагс м. Брянка Лугансьої області про що свідчать паспортні дані та свідоцтво про одруження (а.с.8-12).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 05.06.2018 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Брянка Луганської області (а.с.18).

Заявник ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 , досягли пенсійного віку, здобули статус пенсіонера, були зареєстровані як ВПО та отримували пенсію (а.с. 14-17), розмір якої складав 1797,51 грн та 4324,21 відповідно, про що свідчать довідки пенсійного фонду(ас 25,27-28).

ОСОБА_1 звернулася до Рубіжанського об`єднаного УПФУ Луганської області з заявою у призначенні пенсії, але 15.01.20 року отримала відмову у зв`язку з нелігитимністю поданих документів, що видані на тимчасово окупованій території ЛНР та реєстрацію як ВПО за різними адресами (а.с. 26).

Суду були надані довідка комунального підприємства з місця мешкання (ас19), акт про фактичне проживання з померлим, що видані на тимчасово окупованій території ЛНР (а.с.20), світлокопія домової книги з поміткою про реєстрацію ( ас 21-24), згідно яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкали за однією адресою: АДРЕСА_1 , до дня смерті останнього 30 квітня 2017 року, що збігається із даними сторінок їх паспортів з відміткою про місце реєстрації АДРЕСА_1 з 13.06.1973 року та 22.09.1988 року відповідно.

Зазначені документи суд приймає до уваги і розцінює їх як належні та допустимі докази у цивільній справі з огляду на "Намібійські винятки", консультативного висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року та сталої практики ЕСПЛ, як частини законодавства України, обов"язкові для застосування.

Відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, а саме ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму ОСОБА_4 (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

За змістом ч. 2, 3 вказаної статті, непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 5.11.2005 N 22-1, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, також надаються такі документи: документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

У відповідності до п. 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування: для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - довідка про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником на момент його смерті. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" , встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Частиною 2 ст. 256 ЦПК Українипередбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, що передбачені ч. 1 зазначеної статі, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

З досліджених письмових доказів, пояснень заявника та його представника в заяві та неупередженого свідка в судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 та отримувала пенсію, розмір якої є значно меншим за пенсію, яку отримував її чоловік.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

З огляду на зазначене, встановивши, що допомога, яка надавалась ОСОБА_1 , була для заявниці хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, так як її пенсія значно менша за пенсію чоловіка, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви.

Суд не приймає до уваги та вважає безпідставним посилання заінтересованої особи в відзиві на полодження ч4 ст 75 та ч2ст 61 СК України, оскільки виникнення і необхідність виникнення обов"язку між чоловіком та дружиною не поставлені в залежність від їх майнового стану, і реалізується такий обов"язок шляхом внесення відповідних коштів до сімейного бюджету та їх подальшого перерозподілу за видатками, в тому числі й на утримання.

Разом з тим, судом не сприймає доводи заінтересованої особи, щодо того, що заявник отримує пенсію, розмір якої перевищує прожитковий мінімум, що дозволяє забезпечити її особисті потреби, що вони зареєстровані за різними адресами, з огляду на те, що даний факт підтверджується матеріалами справи, при цьому, суд звертає увагу, що особи мають право на декілька місць проживання, разом з тим, отримання її в розмірі, більшому за визначений законом України прожитковий мінімум не впливає в даному випадку на факт утримання заявниці.

Також безпідставним є посилання представника заінтересованої особи наніби-то пропуск строку звернення до адміністративного суду з посиланням на норми КАС України, оскільки справа розглядається в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи справу посуті, суд зважає на позицію, яка міститься у Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.

Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься у документах, які підтверджують факт спільного проживання та знаходження на утриманні заявника та її померлого чоловіка, видланих на непідконтрольній території, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Скворцова Алла Юріївна, заінтересована особа Рубіжанське об`єднань управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту перебування на утриманні задовольнити повністю.

Вважати встановленим факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання ВПО АДРЕСА_2 , в період до 30.04.2017 року включно, на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 і яка у зв`язку з його смертю втратила основне, постійне джерело засобів до існування.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.М. Акулов