Житомирський апеляційний суд
Справа №282/45/20 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В.
Категорія 23 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №282/45/20 за позовом ОСОБА_1 до Селянського (Фермерського) господарства «Едельвейс» про розірвання договору оренди землі,

за апеляційною скаргою Селянського (Фермерського) господарства «Едельвейс»,

на рішення Любарського районного суду Житомирської області, ухвалене 06 липня 2020 року суддею Вальчуком В.В. у смт. Любарі, повний текст рішення складено 13 липня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Селянського (Фермерського) господарства «Едельвейс» (далі - СФГ «Едельвейс»), у якому просила розірвати договір оренди землі укладений 23 травня 2013 року між нею та відповідачем щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:002:1002, зареєстрований реєстраційною службою Любарського районного управління 23 травня 2015 року, номер запису про інше речове право 1033071.

В обґрунтування позову зазначала, що їй на праві власності належить вищевказана земельна ділянка, яка договором від 23 травня 2013 року передана в оренду СФГ «Едельвейс». Орендар не виконує умови даного договору, не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою за 2018-2019 роки, що є підставою для його розірвання.

Зокрема, вказала, що згідно додаткової угоди від 06 червня 2013 року до договору оренди вона отримала кошти в сумі 23070 грн як попередню оплату орендної плати, яка щорічно утримувалася з належних їй виплат за основним договором. Проте, станом на 2017 рік надана їй сума повністю утримана, а тому з 2018 року відповідач повинен виплачувати їй орендну плату, що робити відмовляється, безпідставно посилаючись на те, що додатковою угодою від 06 червня 2013 року орендна плата виплачена їй наперед за 10 років.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 06 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:002:1002 від 23 травня 2013 року укладений між ОСОБА_1 та Селянським (фермерським) господарством «Едельвейс», який зареєстрований реєстраційною службою Любарського районного управління юстиції 23 травня 2015 року, номер запису про інше речове право 1033071 розірвано. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі голова СФГ «Едельвейс» Марцун М.В., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

На його думку, суд не врахував, що орендна плата за 10 років в сумі 23070 грн була сплачена ОСОБА_1 за її ініціативою відповідно до Додаткової угоди від 06 червня 2013 року до договору оренди, яка підписана позивачкою, та видаткового касового ордеру № 6442 від цього ж числа. Згідно наказу голови СФГ «Едельвейс» №426 від 23 травня 2013 року господарство декларувало земельну ділянку в податкових органах та сплачувало за неї відповідні податки, а з 2014 року і військовий збір. Зазначені докази суд першої інстанції безпідставно не врахував. Отже вважає, що фермерське господарство виконало свій обов`язок зі сплати орендної плати на майбутнє, що не заборонено законодавством.

Також вказав, що суд безпідставно прийняв як доказ заяву позивачки про її звернення до СФГ «Едельвейс», яке не містить відповідних відміток про отримання (номеру вхідної кореспонденції), хоча такий факт він заперечував. Суд також не врахував того, що ОСОБА_1 , заперечуючи виплату орендної плати наперед за 10 років, зверталася до СФГ «Едельвейс» (відповідно до її заяви) у 2016 році про перерахунок орендної плати за 2013-2015 роки, чим, на його думку, підтвердила факт отримання коштів як оплату за майбутні періоди. На його думку, суд безпідставно дійшов висновку, що позивачка має право на отримання орендної плати за 2018-2019 роки, посилаючись на відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України, оскільки в судовому засіданні ним було визнано факт неправильності податкової звітності та зазначено про притягнення до дисциплінарної відповідальності бухгалтера, яка допустила такі помилки.

Вказав на помилкове застосування судом до спірних правовідносин практики Європейського Суду та не врахування судової практики у аналогічних правовідносинах Верховного Суду, наведеної у постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 383/632/17.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 послалася на її безпідставність. Зазначила про те, що вона та відповідач по різному трактують умови додаткової угоди від 06.06.2013. Також послалась на те, що відповідач в суді визнав, що у видатковому касовому ордері не вказано, що виплачені їй кошти є орендною платою за 10 років, що господарством їй щорічно нараховувалась орендна плата за землю і утримувалась бухгалтерією в рахунок отриманої нею попередньої оплати орендної плати, що Додаткова угода не зареєстрована в установленому законом порядку, що господарством з 2013 року до податкової інспекції подавалась звітність щодо нарахованих їй сум орендної плати та утриманих податкових платежів, що орендна плата не виплачується їй з 2018 року і що умови договору з 2013 року не переглядались. Отже вважає, що дії відповідача порушують її права як орендодавця, а тому суд дійшов правильно висновку про часткове задоволення позову.

Заслухавши представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, з кадастровим номером :01:002:1002 площею 3,73 га, що розташована на території Мотовилівського Старостинського округу Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЖТ №, виданого 27 жовтня 2001 року Мотовилівською сільською радою Любарського району Житомирської області (а.с.8).

23 травня 2013 року між ОСОБА_1 та СФГ «Едельвейс» укладено договір оренди землі, згідно якого орендодавець ОСОБА_1 надав, а орендар СФГ «Едельвейс» прийняв в строкове платне користування вищевказану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10-13).

Право оренди СФГ «Едельвейс» належної позивачу земельної ділянки на підставі цього договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 травня 2013 року (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 2518122 від 23 травня 2013 року, номер запису про інше речове право: 1033071 (а.с.14).

Згідно умов договору оренди землі від 23 травня 2013 року, укладеного між сторонами, а саме пунктів 9, 10, 11 орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 2826,69грн. При цьому згідно п.5 даного договору оренди землі нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення даного договору оренди становила 94223 грн. Орендна плата вноситься до 20 грудня календарного року. Пунктом 41 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

06 червня 2013 року між ОСОБА_1 та СФГ «Едельвейс» укладено Додаткову угоду до договору оренди землі від 23 травня 2013 року, згідно умов якої строк дії договору становить 15 років з дня реєстрації в реєстраційній службі Любарського районного управління юстиції. Також сторони домовилися щодо виплати орендодавцеві попередньої орендної плати на безпроцентній основі за користування земельною ділянкою в сумі 28270 грн.

Згідно видаткового касового ордера від 06 червня 2013 року, ОСОБА_1 отримала від СФГ «Едельвейс» орендну плату в сумі 23070 грн (а.с.16).

Із копії заяви ОСОБА_1 адресованої голові СФГ «Едельвейс» ОСОБА_2 судом встановлено, що позивачка зверталась до відповідача з заявою про перерахунок орендної плати за 2013-2015 роки (а.с.17).

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України, ОСОБА_1 у період з 2013 року по 2019 рік СФГ «Едельвейс» нараховувалася плата за надання майна у лізинг, а саме: у 2013 році нараховано та виплачено 3561,16 грн, у 2014 році - 4451,45 грн, у 2015 році - 4451,45 грн, у 2016 році - 5318,94 грн, у 2017 році - 5529,20 грн, що у загальній сумі за 2013-2017 роки становить 23312,2 грн, а у 2019 році - 5529,21 грн (а.с. 18 - 24). Однак, як встановлено судом першої інстанції, вказаних коштів позивачка не отримувала, а вони їй лише нараховувались, що не заперечували сторони в судовому засіданні.

Також судом встановлено, що відповідачем всупереч п.10 умов договору оренди землі від 23 травня 2013 року орендна плата за 2018 та 2019 роки позивачці не сплачувалась. При цьому, за 2018 рік згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України вона взагалі не нарахована, а за 2019 рік нарахована, однак не виплачувалася, що підтвердили своїми поясненнями у судовому засіданні сторони.

Встановивши вищевказані обставини справи та правильно застосувавши до спірних правовідносин положення ст.ст. 93, 141 Земельного кодексу України, ст.ст. 6, 13, 21, 24, 31, 32 Закону України «Про оренду землі» та ст.ст. 651 Цивільного кодексу України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем допущено істотне порушення договору оренди землі, а саме: систематичну несплату орендної плати позивачу за користування належною їй земельною ділянкою за 2018 та 2019 роки, унаслідок чого позивачка, як орендодавець, була позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору оренди, що є підставою для задоволення позову про розірвання цього договору.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3.2. Додаткової угоди за домовленістю обох сторін попередня орендна плата за десять років користування земельною ділянкою становить 28270 грн і виплачується орендодавцю після реєстрації договору в реєстраційній службі Любарського районного управління юстиції протягом п`яти банківських днів готівкою або на картковий рахунок «Орендодавця» (а.с.15).

Зазначена Додаткова угода в реєстраційній службі не реєструвалася, і як правильно зазначив суд першої інстанції, видатковий касовий ордер №6442 від 06 червня 2013 року про виплату ОСОБА_1 орендної плати в сумі 23070 грн не містить посилання, що вказана сума є орендною платою за 10 років, виплаченою відповідно до цієї Додаткової угоди.

Окрім того, визначена у додатковій угоді оплата не визначалася остаточною і незмінною, а є попередньою платою за десять років. Оскільки загальна нарахована сума орендної плати за 2013-2017 роки становила 23312,2 грн та станом на 2018 рік з позивачки утримана за рахунок виплачених наперед їй коштів, то з 2018 року у відповідача виник обов`язок сплачувати оренду плату за договором. Проте, цього обов`язку відповідач не виконував, у зв`язку з чим суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для розірвання договору.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, що вищевказаний видатковий ордер як і наказ керівника СФГ «Едельвейс» №42б П від 23.05.2013 року про укладення договору оренди та додаткової угоди про виплату орендної плати наперед (а.с.49), не є належним та допустимим доказом на підтвердження сплати орендної плати за десять років наперед.

Доводи відповідача про те, що суд при ухваленні рішення врахував заяву позивачки від 08.02.2016 про перерахунок орендної плати за 2013-2015 роки, як доказ звернення останньої до господарства, не зважаючи на те, що така заява не містила відповідних відміток про її отримання (номеру вхідної кореспонденції, прізвища отримувача), на правильність ухваленого рішення не впливає. Як свідчить податкова звітність, позивачці здійснювались нарахування орендної плати з урахуванням перерахунку.

Судом апеляційної інстанції не приймаються посилання заявника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26 грудня 2018 року у справі №383/632/17, оскільки фактичні обставини у цій справі є відмінними від фактичних обставин справи, що переглядається.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність ухваленого рішення не впливають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Селянського (Фермерського) господарства «Едельвейс» залишити без задоволення, а рішення Любарського районного суду Житомирської області від 06 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 26 жовтня 2020 року.