Справа № 199/3810/20
РІШЕННЯ

іменем України

12.10.2020

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання - Перетятько А.В.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі у порядку заочного розгляду в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 про визнання права власності та виділення частини домоволодіння в натурі,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимоги про:

-визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 права власності на 7/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 ;

-виділення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 7/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок (Б-1) загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 24,6 кв.м., погріб (В), вбиральня (Л), літній душ (М), огорожі №5-6; 9 та визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на нього.

-виділення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 13/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок (И-1) загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м., сарай (Е), погріб (Д), вбиральня (3), огорожі №7-8, 11, 12, септик № НОМЕР_1 та визнання за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 права власності на нього.

В обґрунтування поданого позову позивачі посилаються на те, що вони є власниками частки домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14 серпня 1979 року. Майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 14/25 частин домоволодіння. Внаслідок укладення шлюбу, дівоче прізвище позивача-2 ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ) змінилося на ОСОБА_6 .

Власником інших 11/25 частин вказаного домоволодіння станом на 1970 рік була ОСОБА_7 . Внаслідок збільшення загальної площі домоволодіння рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 25 жовтня 1979 року №877/3 змінено ідеальні частки домоволодіння, відповідно з 14/25 на 7/20 (частка позивачів) і з 11/25 на 13/20 (частка ОСОБА_7 ) і визнано право власності на них. Після цього ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 13 листопада 1979 року і зареєстровано право власності на 13/20 частин домоволодіння за нею. Частка Позивачів так і залишилась неперерєстрованою з 14/25 на 7/20. Після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями її частки стали її син ОСОБА_3 та її онуки ОСОБА_4 і ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 серпня 1988 року, які до теперішнього часу володіють 13/20 частинами домоволодіння.

При зверненні до суду із вказаним позовом позивачі зазначають, що на сьогоднішній день зв`язку з відповідачами немає, їх фактичне місце проживання позивачам не відоме, що унеможливлює укладення договору про поділ в натурі домоволодіння, як об`єкта права спільної часткової власності. До теперішнього часу вони також не виявили бажання зв`язатися з позивачами і укласти відповідний договір, погодити його умови або ж вчинити будь-які інші дії, що свідчили б про намір укласти відповідний правочин.

Фактично, позивачі позбавлені права розпоряджатися своєю часткою домоволодіння (продати, подарувати та ін.). Здійснити продаж без згоди інших співвласників неможливо, так само як і укласти договір дарування, оскільки істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки (частина 6 статті 120 Земельного кодексу України). Присвоєння кадастрового номера земельній ділянці в свою чергу також унеможливлюється, оскільки встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка серед іншого має містити підписи всіх співвласників домоволодіння. Виділення в натурі частки позивачів надасть їм змогу вільно розпоряджатися своїм майном і вчиняти будь-які правочини на власний розсуд.

Позивачі вказують, що відповідно до технічного паспорту домоволодіння складається двох житлових будинків і збудоване таким чином, що кожній із сторін може бути виділено в натурі його частину. Отже, на переконання позивачів, домоволодіння необхідно поділити таким чином, щоб позивачам та відповідачам було виділено у власність відокремлену частину, яка б відповідала розміру їх частки у праві спільної часткової власності.

05 березня 2020 року позивачі звернулися до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради із заявою щодо поділу домоволодіння та листом від 05 березня 2020 р. вих. №9/3-76 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради повідомило про відсутність повноти даних, що унеможливлює внесення даних щодо її реєстрації до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а саме: відсутня заява або згода інших співвласників житлового будинку щодо прийняття об`єкта в експлуатацію.

Таким чином, реконструкція і введення до експлуатації житлового будинку, який знаходиться у власності декількох співвласників повинні проводитись шляхом підписання та подання усіма співвласниками житлового будинку повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю. Для поділу домоволодіння необхідно усім без виключення співвласникам підписувати та подавати повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а оскільки згоду відповідачів отримати неможливо, питання може бути вирішено виключно в судовому порядку.

У позові також зазначається, що позивачі фактично проживають і зареєстровані у будинку. Відповідачі ніколи не проживали в їхній частині будинку і не несли витрат на її утримання. Крім того, обидва житлові будинки в домоволодінні фактично розділені між собою, мають окремі лічильники і рахунки по комунальним платежам. Позивачі проживають в своїй частині будинку і несуть усі поточні витрати на її обслуговування, а також на проведення зовнішніх робіт з ремонту фасаду, одноособово сплачують усі комунальні послуги в повному обсязі.

Позивач не скористалися правом брати участь у судових засіданнях; представник позивачів в окремо подані заяві просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

Відповідачі не скористалися правом брати участь у судових засіданнях.

В силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів у порядку заочного розгляду справи.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачі є власниками 14/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.1979, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З.Д. за реєстровим №2-3946, право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР 20.08.1979 р. в реєстрову книгу №268 за реєстровим №10 (а.с. 56, 57-58).

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська №877/3 від 25.10.1979 р. «Про затвердження акту ідеальних часток» затверджена нова частка, а саме 7/20 часток домоволодіння позивача ОСОБА_1 , яка також діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 та 13/20 часток іншого співвласника ОСОБА_7 (а.с. 59).

Відповідно до листа-відповіді КП «ДМБТІ» ДОР від 07.07.2019 за №10436, перереєстрація відповідно до вказаного рішення не проводилась (а.с. 56).

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 є власниками (після смерті ОСОБА_7 ) 13/20 часток домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.1988, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З.Д. за реєстровим №1-3100 (а.с. 60-61).

Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, складеного 12.02.2020 експертом ПП «Новомосковське бюро експертної оцінки» Кривохатко Т.М. (кваліфікаційний сертифікат: серія АЕ №003223) судом встановлено наступне.

Об`єкт (домоволодіння АДРЕСА_1 ) в цілому складається: технічна характеристика: житловий будинок (Б-І) (Sзаг. =39,4кв.м, Sжитл. =24.6кв.м), житловий будинок (И-1) (Sзаг. =66,5кв.м, Sжитл.=40,5кв.м ), погріб (Д), погріб (В), сарай (Е), вбиральня (3), вбиральня (Л), літній душ (М), огорожі - №5-9; 11,12, септик - №10.

Фактичне користування:

ОСОБА_1 , ОСОБА_9 - 7/20 ч.:

житловий будинок (Б-1): кухня (поз. 1-1, S=6,6кв.м), передпокій (поз. 1-2, S =8.2 кв.м), житлова кімната (поз. 1-3; S =6,6кв.м), житлова кімната (поз. 1-4, S =18,0кв.м); погріб (В), вбиральня (Л), літній душ (М), огорожі - №5-6:9. Загальна площа житлового будинку (Б-І): S заг. =39,4кв.м.; житл. = 14,8 кв.м.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 -13/20:

житловий будинок (И-1): кухня (поз. 1-1, S =6,6кв.м), передпокій (поз. 1-2, S =8.2 кв.м), житлова кімната (поз. 1-3; S =6,6кв.м), житлова кімната (поз. 1-4, S =18,0кв.м), погріб (Д), сарай (Е), вбиральня (3), огорожі - №7-8, 11,12, септик - № НОМЕР_1 .

Згідно вказаного висновку, за технічними показниками об`єкт може бути поділено на окремі об`єкти права власності (на окремі індивідуально визначені об`єкти нерухомого майна), можуть використовуватись як самостійні об`єкти цивільних правовідносин. Новоутворені об`єкти нерухомого майна мають такий склад:

Об`єкт нерухомого майна, належний ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - 7/20 частин, може бути виділений в натурі в окремий новоутворений об`єкт з наступним описом та адресою: житловий будинок (Б-1) загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 24,6 кв.м.: кухня (позиція 1-1 площею 6,6 кв.м.), передпокій (позиція 1-2 площею 8,2 кв.м.), житлова кімната (позиція 1-3 площею 6,6 кв.м.), житлова кімната (позиція 1-4 площею 18 кв.м.); погріб (В), вбиральня (Л), літній душ (М), огорожі №5-6; 9, що відповідає 7/20 часткам домоволодіння згідно правовстановлюючих документів.

Об`єкт нерухомого майна, належний ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 - 13/20 частин, може бути виділений в натурі в окремий новоутворений об`єкт з наступним описом та адресою: житловий будинок (И-1) загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м.: коридор (позиція 1-1 площею 7,8 кв.м., коридор (позиція 1-2 площею 4,6 кв.м.), санвузол (позиція 1-3 площею 4,0 кв.м.), житлова кімната (позиція 1-4 площею 7,7 кв.м.), житлова кімната (позиція 1-5 площею 8,1 кв.м.), вітальня (позиція 1-6 площею 17,9 кв.м.), коридор (позиція 1-7 площею 2,9 кв.м.), житлова кімната (позиція 1-8 площею 6,8 кв.м.), кухня (позиція 1-9 площею 6,7 кв.м.), сарай (Е), погріб (Д), вбиральня (3), огорожі №7-8, 11, 12, септик №10, що відповідає 13/20 часткам домоволодіння згідно правовстановлюючих документів (а.с.15-16).

Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з права співвласників на виділ належної частки у праві спільної часткової власності в натурі.

Дослідив докази, надані у порядку ст. 76 - 80 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК).

Відповідно до ст. 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1).

За ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК).

Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону N475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК).

Виходячи з положень ч. 1 ст. 356 ЦК, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні.

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як встановлено судом, позивачі позбавлені можливості укласти з відповідачами договір про поділ домоволодіння в натурі, оскільки не можуть встановити їх фактичне місце перебування. Саме з підстав відсутності заяви або згоди інших співвласників житлового будинку щодо прийняття об`єкта в експлуатацію позивачам було повернуто заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта (лист Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 05.03.2020 №9/3-76).

Відтак, має бути проведений виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у редакції від 25.05.1998, при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира). Виходячи з цього, виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У разі виділу частки з майна, що є у спільній частковій власності, щодо особи, майно якої виділено в натурі, спільна власність припиняється, така особа набуває право власності на виділене майно, й у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Як встановлено судом, виділ частки кожного із співвласників в натурі можливий, що підтверджується висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна.

Розв`язуючи спір в цій частині, суд погоджується із слушністю думки позивачів, враховує висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, та те, що обранням такого поділу не порушуватимуться права як позивачів, так і інших співвласників (відповідачів).

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч. 2 ст. 367 ЦК України).

Що стосується вимоги позову про визнання за позивачами права власності на 7/2 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , то вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України).

Згідно зі ст. 2 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

За судового розгляду встановлено, що позивачі вже є власниками 7/20 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.1979, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З.Д. за реєстровим №2-3946, право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР 20.08.1979 р. в реєстрову книгу №268 за реєстровим №10 (а.с.56, 57-58) та рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів №877/3 від 25.10.1979 р. «Про затвердження акту ідеальних часток» (а.с. 59).

Відтак, визнання такого права не потребується, оскільки позивачам необхідно вчинити дії, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині в обраний позивачем спосіб (ст. 16 ЦК).

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом на підставі оригіналів документів про сплату судового збору, у зв`язку з поданням до суду 12.06.2020 р. позовної заяви позивачами (кожною) було сплачено судовий збір в наступному розмірі: 1179,50 грн. за позовну вимогу майнового характеру та 1681,60 грн. за дві позовні вимоги немайнового характеру (а.с.10-14).

Враховуючи, по позовні вимоги були задоволені частково, з відповідачів підлягає стягненню на користь кожного позивача судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (задоволено дві позовні вимоги немайнового характеру).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 7, 9, 10, 11, 13, 19, 34, 76 - 80, 89, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 3 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 про визнання права власності та виділення частини домоволодіння в натурі задовольнити частково.

Виділити частки із майна, що є у спільній частковій власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 - домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 :

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) житловий будинок (Б-1) загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 24,6 кв.м., погріб (В), вбиральня (Л), літній душ (М), огорожі №5-6; 9, що становить 7/20 частки домоволодіння, визнавши за ними право власності.

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) на житловий будинок (И-1) загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м., сарай (Е), погріб (Д), вбиральня (3), огорожі №7-8, 11, 12, септик №10, що становить 13/20 частки домоволодіння, визнавши за ними право власності.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , визнав за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 7/20 частки домоволодіння, як окремий об`єкт нерухомого майна, та визнав за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 право власності на 13/20 частки цього домоволодіння, як окремий об`єкт нерухомого майна.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 560 грн. 53 коп. з кожного окремо.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 560 грн. 53 коп. з кожного окремо.

Дата складення повного судового рішення 22.10.2020.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Спаї