Номер провадження: 22-ц/813/3807/20
Номер справи місцевого суду: 506/202/17
Головуючий у першій інстанції Чеботаренко О.Л.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як представника ОСОБА_4 на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 17 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Флора до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про спонукання до виконання договірних зобов`язань та стягнення збитків та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Флора про розірвання договорів оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ТОВ «Флора» звернулося до Красноокнянського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про спонукання до виконання договірних зобов`язань та стягнення збитків, яка в подальшому була уточнена.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Флора» посилалось на те, що 01 січня 2006 року між ТОВ "Флора" та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 були укладені договори оренди земельних ділянок площею відповідно 4,64 га, 4,56 га та 5.34 га, 4.97 га. ; строк дії договорів складає 15 років.

Вказані договори 27 серпня 2007 року були зареєстровані Красноокнянським відділом Одеської регіональної філії центру ДЗК. Первісний позивач зазначив, що ТОВ "Флора" свої обов`язки відповідно до зазначених договорів виконує в повному обсязі, однак відповідачами у вересні 2016 року було грубо порушено обов`язки орендодавця, передбачені ст.24 Закону України «Про оренду землі»: вони перешкоджали та продовжують перешкоджати позивачу користуватися орендованою земельною ділянкою шляхом встановлення межових знаків та самовільного обробітку вказаних земельних ділянок, на яких позивачем у серпні 2016 року попередньо були проведені роботи з лущення стерні. Внаслідок протиправних дій відповідачів по невиконанню умов договору оренди землі та самовільного зайняття вищевказаних земельних ділянок позивачу ТОВ «Флора» було завдано збитків, які складаються із шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття відповідачами земельних ділянок, розрахованої відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року №963, та із вартості польових робіт з лущення стерні, які були проведені позивачем у серпні 2016 року.

Так, за розрахунками позивача, розмір шкоди, заподіяної ОСОБА_1 , складає 6738 грн, із яких 6349 грн - це шкода, заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки та 389 грн. - це матеріальні витрати, понесені позивачем на проведення польових робіт з лущення стерні; розмір шкоди, заподіяної ОСОБА_2 , складає 14376 грн, із яких 13546 грн - це шкода ,заподіяна внаслідок самовільного зайняття 2-х земельних ділянок та 830 грн - це матеріальні витрати, понесені позивачем на проведення польових робіт з лущення стерні; розмір шкоди, заподіяної ОСОБА_4 , складає 7218 грн, із яких 6801 грн - це шкода, заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки та 417 грн - це матеріальні витрати, понесені позивачем на проведення польових робіт з лущення стерні.

08 червня 2017 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Флора» про розірвання вищевказаних договорів оренди землі, посилаючись на те, що ТОВ «Флора» не виконувало належним чином свої обов`язки відповідно до положень вищевказаних договорів. Так, орендна плата виплачувалася несвоєчасно і її розмір не влаштовував їх як землевласників, однак на їх звернення щодо збільшення розміру орендної плати їм було відмовлено. Крім того, у вказаних договорах оренди не врегульовано питання щодо розірвання договору в односторонньому порядку; вони, як землевласники, не були ознайомлені належним чином з істотними умовами договорів і їх вели в оману при підписанні вказаних договорів та додаткових угод; договори оренди були зареєстровані лише 27 серпня 2007 року, тоді як підписані договори 01 січня 2006 року. Крім того, в порушення умов договору оренди ТОВ «Флора» належним чином не слідкує за станом земельних ділянок, через що земельна ділянка, що належить ОСОБА_2 , площею 4,56 га, заросла чагарниками на площі 0,14 га та 0,24 га вказаної земельної ділянки зайнята самосіяною рослинністю від лісосмуги. До того ж, на думку позивачів, вони як власники земельних ділянок, мають право використовувати їх на власний розсуд.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 17 листопада 2017 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Флора» задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не вчиняти дій, які перешкоджають Товариству з обмеженою відповідальністю «Флора» користуватися орендованою відповідно до договору оренди №4 від 01 січня 2006 року земельною ділянкою.

Зобов`язано ОСОБА_2 не вчиняти дій, які перешкоджають Товариству з обмеженою відповідальністю «Флора» користуватися орендованими відповідно до договору оренди №20 від 01 січня 2006 року та договору оренди №23 від 01 січня 2006 року земельними ділянками.

Зобов`язано ОСОБА_4 не вчиняти дій, які перешкоджають Товариству з обмеженою відповідальністю «Флора» користуватися орендованою відповідно до договору оренди №24 від 01 січня 2006 року земельною ділянкою.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Флора» завдану матеріальну шкоду у сумі 389 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Флора» завдану матеріальну шкоду у сумі 830 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Флора» завдану матеріальну шкоду у сумі 417 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Флора» судові витрати у сумі 1692 грн. 32 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Флора» судові витрати у сумі 1692 грн. 32 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Флора» судові витрати у сумі 1692 грн. 32 коп.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 17 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені вимог ТОВ „Флора відмовити, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у вимогах за основним позовом про стягнення з відповідачів на користь позивача збитків у вигляді упущеного доходу внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, які перебувають в оренді у позивача не оскаржується ані позивачем ані відповідачем за основним позовом і тому в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області (головуючий суддя Черевко П.М.) відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду в апеляційному порядку.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано апеляційний суду Одеської області та створено Одеський апеляційний суду, днем початку якого діяльності якого рішенням зборів суддів апеляційного суду Одеської області від 28.12.2018 року визначено 03.01.2019 року.

У відповідності до ч.5 ст. 31 ЦПК України здійснено автоматизований перерозподіл та визначено інший склад суду апеляційної інстанції для розгляду справи в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.01.2019 року справу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 травня 2019 року провадження у справі зупинено у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 для залучення до участі у справі його правонаступників.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 січня 2020 року відновлено провадження у справі та ухвалою від 31.01.2020 року витребувано з Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області відомості щодо осіб, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості правонаступника померлого ОСОБА_4 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , як правонаступник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, подали заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з продовженням карантину в Україні до 31.12.2020 року через COVID-19.

Іншої мотивації у заяві не наведено, в тому числі мотивів за яких особиста присутність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , як правонаступника ОСОБА_4 та їх представника в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги дійсно є необхідною чи обов`язковою для повноти і правильності перевірки доводів,які викладені ними у відзиві на позовну заяву в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі на рішення районного суду з огляду на те, що у разі необхідності надання додаткових пояснень, вони мали достатній час і не були позбавленими реальної можливості зробити це шляхом викладення таких додаткових пояснень у письмовому вигляді або через подання відповідної заяви про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Згідно з розпорядженням голови Одеського апеляційного суду № 7 від 14.07.2020 року передбачено, що судові справи, в тому числі цивільні розглядаються з учасниками судових процесів з дотриманням дистанції між учасниками не менше 1,5 м. з вдягнутими засобами індивідуального захисту (масках або респіраторах).

Тобто розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 7 від 14.07.2020 року не унеможливлює явку до судового засідання сторін та їх представників, а лише зобов`язує дотримуватися правил карантину шляхом застосування засобів індивідуального захисту (масок або респіраторів).

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Заборона доступу до приміщень одеського апеляційного суду поширюється лише на осіб з ознаками респіраторних захворювань, в тому числі з підвищеною температурою; без вдягнутих засобів індивідуального захисту (масках та респіраторах).

Проте заяви про відкладення не містять посилання на наявність у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника адвоката Івасишина В.П., а також у ОСОБА_3 , як правонаступника ОСОБА_4 підвищеної температури або ознак респіраторного захворювання. Відсутність засобів індивідуального захисту під час дії карантинних заходів не є поважною причиною не явки в судове засідання.

В засіданні судової колегії представник ТОВ «Флора» адвокат Басюк О.М. заперечувала проти відкладення розгляду справи в апеляційній інстанції з тих підстав, які зазначили у відповідних заявах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник адвокат Івасишин В.П., а також ОСОБА_3 , як правонаступник ОСОБА_4 . При цьому представник ТОВ «Флора» звернула увагу, що вона є практикуючим адвокатом у м. Подільськ (колишній Котовськ) Одеської області, там же практикує адвокат Івасишин В.П. і підтвердила про наявність реальної можливості дістатися до м. Одеси транспортним сполученням (автобус, потяг, автомобіль).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності належним

чином повідомлених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника адвоката Івасишина В.П., а також ОСОБА_3 , як правонаступника ОСОБА_4 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов частково, зобов`язуючи відповідачів за основним позовом не вчиняти дій, які перешкоджають Товариству з обмеженою відповідальністю «Флора» користуватися орендованими у них за договорами оренди земельними ділянками, стягуючи з відповідачів за основним позовом на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Флора» фактично понесені збитки за проведені польові роботи з лущення стерні, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Відмовляючи у вимогах за основним позовом про стягнення упущеного доходу внаслідок самовільного зайняття відповідачами земельних ділянок, які перебувають в оренді у відповідача та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про розірвання договорів оренди землі, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Такий висновок суду відповідає встановленим у справі обставинам, узгоджується з доказами, дослідженими судом, заснований на законі та є вірним.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

-01 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Флора» був укладений договір оренди землі №4, згідно з яким орендодавець передав орендарю в оренду земельну ділянку загальною площею 4,64 га, що належить орендодавцю на підставі державного акту серії ОД №061545 та яка розташована на полі №5 під №98. Договір укладено на 15 років. Договір зареєстровано 27 серпня 2007 року Красноокнянським відділом Одеської регіональної філії центру ДЗК /а.с.8-10/;

-01 січня 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Флора» був укладений договір оренди землі №20, згідно з яким орендодавець передав орендарю в оренду земельну ділянку загальною площею 4,56 га, що належить орендодавцю на підставі державного акту серії ОД №061544 та яка розташована на полі № 5 під №97. Договір укладено на 15 років. Договір зареєстровано 27 серпня 2007 року Красноокнянським відділом Одеської регіональної філії центру ДЗК /а.с. 14-16/;

-01 січня 2006 року між ОСОБА_6 /спадкодавцем/ та ТОВ «Флора» був укладений договір оренди землі №23, згідно з яким орендодавець передав орендарю в оренду земельну ділянку загальною площею 5,34 га, що належить орендодавцю на підставі державного акту серії ОД №061548 та яка розташована на полі №5 під №101. Договір укладено на 15 років. Договір зареєстровано 27 серпня 2007 року Красноокнянським відділом Одеської регіональної філії центру ДЗК;

-11 листопада 2015 року між ОСОБА_2 як спадкоємцем ОСОБА_6 та ТОВ «Флора» було укладено додаткову угоду щодо оренди вищевказаної земельної ділянки із зазначенням кадастрового номеру :01:004:0182 / а.с.17-20/;

-01 січня 2006 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Флора» був укладений договір оренди землі №24, згідно з яким орендодавець передав орендарю в оренду земельну ділянку загальною площею 4,97 га, що належить орендодавцю на підставі державного акту серії ОД № 061546 та яка розташована на полі № 5 під № 99. Договір укладено на 15 років. Договір зареєстровано 27 серпня 2007 року Красноокнянським відділом Одеської регіональної філії центру ДЗК /а.с. 11-13/;

-листами від 26.07.2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 виклали ТOB «Флора» пропозицію збільшення розміру орендної плати з 3% до 7% від базової нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а. с. 56-58);

-у серпні 2016 року ТОВ «Флора» на земельних ділянках, які були передані відповідачами позивачу в оренду відповідно до договорів оренди, були проведені польові роботи з лущення стерні і витрати по проведенню цих робіт склали на земельній ділянці № НОМЕР_1 площею 4,64 га, що належить ОСОБА_1 - 389 грн, на земельній ділянці № НОМЕР_2 площею 4,97 га, що належить ОСОБА_4 - 417 грн, на земельних ділянках №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 площею 4,56 та 5,34 га відповідно, що належить ОСОБА_2 - 382 грн та 448 грн, а всього - 830 грн., що підтверджується обліковим листом тракториста за серпень 2016 року (сільгоспоблік форма № 67-6, де містяться відомості про роботи з лущення в тому числі по полю № 5 з відображенням площі у гектарах, відомості про оплату труда тракториста-машиніста, витрати про витрати палива) / а.с.29,30/;

-позивачем надані акти від 15.09.2016 року про самовільне встановлення межових знаків та оброблення земельних ділянок № № 98, НОМЕР_3 , НОМЕР_2 , НОМЕР_4 на полі № 5 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 /а. с. 22, 24, 26, 28/;

-30.09.2016 року ОСОБА_4 направив до ТОВ «Флора» листа, де зазначив про незгоду з зустрічною пропозицією підприємства у листі від 12.08.2016 року про збільшення розміру орендної плати до 5 % від базової нормативної грошової оцінки земельної ділянки та про те, що він забирає свою земельну ділянку, оскільки має в подальшому намір обробляти її самостійно (а. с. 61);

- ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_4 не заперечували факту встановлення ними межових знаків та самостійного оброблення вказаних земельних ділянок;

-зі змісту довідки Окнянської селищної ради Одеської області від 03.05.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 4,56 га., яка знаходиться на землях колишнього КСП «Зоря комунізму». При обстеженні земельної ділянки знаходиться ділянка чагарників площею 0,14 га. та частина земельної ділянки площею 0,24 га. зайнята самосійною рослинністю від лісосмуги (а. с. 62).

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно зі статтями 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, -змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Пунктом 38 договорів оренди землі від 01 січня 2006 року, укладеного між позивачем та кожним з відповідачів встановлено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 39 договорів оренди у редакції від 01.01.2006 року з подальшими змінами, внесеними додатковими угодами в редакції від 10.05.2010 року не передбачено право розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку, а згідно з додатковою угодою від 11.11.2015 року до договору оренди землі № 23 від 01 січня 2006 року, укладеною між ОСОБА_2 та ТОВ «Флора», пункт 39 викладено в наступній редакції - розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

У відповідності до п. 36 Договорів оренди зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо змін умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що умовами вищевказаних договорів оренди землі з урахуванням укладених додаткових угод, не передбачено можливості розірвання договору з підстав односторонньої відмови орендодавця від подальшого продовження дії договору оренди землі та з підстав відмови орендаря підвищити орендну плату за землю.

Крім того, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 у зустрічному позові вказували, що орендар не виплачує своєчасно орендну плату, що відповідно до п. 38 договорів оренди є підставою для розірвання договорів оренди у судовому порядку на вимогу однієї із сторін договору.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Слід зазначити, що норми статті 24 та статті 25 Закону України «Про оренду землі» не містять у собі вимог щодо систематичної несплати орендної плати, а договір оренди земельної ділянки може бути розірваний на вимогу однієї із сторін в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених нормами цих статей.

За змістом статей 1, 13 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати в установленому розмірі.

Разом з тим доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватись належними доказами, наприклад довідкою, виданою державною податковою інспекцією, про наявність (або відсутність) заборгованості із земельного податку та оренди землі.

Належних, допустимих і достатніх доказів наявності у ТОВ «Флора» заборгованості з орендної плати перед ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в тому числі через систематичну несплату або систематичну несвоєчасну сплату орендної плати, позивачі за зустрічним позовом не надали і в свою чергу подані ТОВ «Флора» докази про виплату підприємством орендодавцям орендної плати у передбачені строки, не спростували.

Враховуючи наведене суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про розірвання договорів оренди з підстав невиконання орендарем обов`язків за договорами оренди у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати.

Також ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 у зустрічному позові зазначили, що орендар належним чином не слідкує за станом земельних ділянок і ОСОБА_2 надано довідку Окнянської селищної ради від 03.05.2017 року, з якої вбачається, що при обстеженні на земельній ділянці належній на праві власності ОСОБА_2 площею 4,56 га знаходиться ділянка чагарників площею 0,14 га. та частина земельної ділянки площею 0,24 га. зайнята самосіяною рослинністю від лісосмуги.

Відповідно до п.21 договору оренди землі №20 /а.с. 14-16/, після припинення дії договору оренди орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому одержав її в оренду.

Враховуючи наведене, суд вірно зазначив, що строк дії договору, який укладений на 15 років, не скінчився і саме на момент закінчення терміну договору позивач мав би право вимагати відшкодування збитків у разі погіршення корисних властивостей земельної ділянки.

Також суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що з наведених у зустрічному позові обґрунтувань не вбачається наскільки погіршився стан ділянки площею 4,56 га через заростання чагарниками та самосіяною рослинністю ділянки площею 0,38 га, та чи порушено збереження родючості ґрунту на вказаній ділянці.

Будь-яких доказів про стан іншої земельної ділянки, належної ОСОБА_2 та земельних ділянок належних ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не надано, що взагалі виключає можливість висновку про погіршення їх стану через діяльність чи бездіяльність орендаря.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що використання ТОВ «Флора» земельних ділянок позивачів за зустрічним позовом одразу після підписання - 01 січня 2006 року, а не після державної реєстрації, яка відбулася 27 серпня 2007 року, як це передбачено договором оренди, не може слугувати достатньою підставою для розірвання договору на час розгляду справи.

Враховуючи наведене висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічного позову про розірвання договорів оренди відповідає встановленим у справі обставинам і заснований на законодавстві та умовах договорів оренди.

Крім того, встановивши, що відповідачі:

-будучи, як орендодавці, незгодними з існуючим розміром орендної плати, недосягли у липні-серпні 2016 року взаємної згоди з орендарем у питанні ініційованого ними підвищення орендної плати;

-після недосягнення згоди у питанні розміру підвищення орендної плати у вересні 2016 року не вирішили дане питання у відповідності до п. 36 Договорі оренди в судовому порядку;

-відмовилися від виконання обов`язків за договором оренди в односторонньому порядку та самочинно повернули в своє фактичне користування орендовані позивачем земельні ділянки,

суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення основного позову в частині зобов`язання відповідачів за основним позовом не вчиняти дій, які перешкоджають Товариству з обмеженою відповідальністю «Флора» користуватися орендованими у них за договорами оренди земельними ділянками.

Також судом першої інстанції було належним чином встановлено, що у серпні 2016 року ТОВ «Флора» понесло збитки у вигляді фактично здійснених витрат на проведені польові роботи з лущення стерні на полі № 5, де знаходяться орендовані у відповідачів земельні ділянки, які ними було самочинно, без попереднього розірвання договорів оренди в судовому порядку, повернуто у своє користування, внаслідок відмови орендодавців від виконання зобов`язань за договорами оренди в односторонньому порядку.

В розумінні ст. 28 Закону України «Про оренду землі» Орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі, збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

Колегія суддів звертає увагу на таке.

Зокрема в обліковому листі тракториста за серпень 2016 року (сільгоспоблік форма № 67-6) містяться відомості про роботи з лущення в тому числі по полю № 5 з відображенням площі у гектарах, відомості про оплату труда тракториста-машиніста, витрати про витрати палива).

Нормування витрат ПММ - це встановлення допустимої межі їх використання в певних умовах експлуатації для конкретної моделі механічного засобу.

Контроль за дотриманням нормованого підходу до списання ПММ із боку податкових органів робить це питання для сільгоспгосподарств досить важливим та складним: норми ПММ потрібні для підтвердження зв`язку витрат із господарською діяльністю, а отже - для обґрунтування права підприємства відображати податковий кредит із ПДВ і в разі виявлення наднормативних витрат палива платники податків повинні зменшити відображений під час придбання ПММ податковий кредит шляхом нарахування податкових зобов`язань на суму наднормативних витрат ПММ. База оподаткування визначається виходячи з вартості придбання ПММ (п. 189.1, 198.5 Податкового кодексу).

При цьому підставою для списання ПММ на роботу сільгосптехніки є первинні документи.

Зважаючи на специфіку проведення сільгоспробіт, у яких задіяна сільгосптехніка, як документ, що підтверджує факт використання ПММ на їх проведення, та як підставу для їх списання допускається використання Облікового листа трактористамашиніста (сельхозучет, форма № 67-Б, затверджена наказом Мінсільгоспу СРСР від 13.12.77 року № 269-2) та Подорожнього листа трактора (сельхозучет, форма № 68, затверджена наказом Мінсільгоспу СРСР від 24.11.72 року № 269-2).

На підставі вищезгаданих листів, які є первинними документами, можна визначати витрату ПММ: нормативну (з використанням установленої норми) та фактичну (залишок пального на дату видачі первинного документа плюс заправка та мінус залишок на дату здачі цього документа).

Оскільки представлений позивачем до матеріалів справи обліковий лист тракториста-машиніста є первинним документом, який підтверджує здійснений обсяг робіт, витрати палива та заробітну плату тракториста, то суд першої інстанції обґрунтовано прийняв даний обліковий лист в якості доказу фактичних витрат орендаря у серпні 2016 року на лущення орендованих земельних ділянок, а з урахуванням встановлення судом з боку відповідачів самочинного, без попереднього розірвання договорів оренди в судовому порядку, повернення у своє користування, внаслідок відмови від виконання зобов`язань за договорами оренди в односторонньому порядку, обґрунтовано стягнув на користь позивача з відповідачів матеріальну шкоду.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, фактично зведені до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як представника ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 17 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29.10.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова