2/465/3160/20
Ухвала

про самовідвід

"23" жовтня 2020 р. м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь В.Я., вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «КИЇВ-РЕ» про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Матеріали справи поступили до Франківського районного суду м. Львова 08.11.2019р. та відповідно до ухвали від 13.11.2019р. призначені до розгляду.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.07.2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «КИЇВ-РЕ» про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою залишено без розгляду, на підставі п.3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 06.07.2020р. про залишення позовної заяви без розгляду скасовано, направлено справу для продовження розгляду до Франківського районного суду м. Львова.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.10.2020 року, дану справу передано судді Кузю В.Я.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вважаю, що як суддя підлягаю самовідводу з наступних підстав.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.07.2020р. позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «КИЇВ-РЕ» про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою залишено без розгляду. Підставою такого рішення є те, що у судові засідання, призначені судом на 07.04.2020 року та 06.07.2020 року позивач не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи у його відсутності суду не подав.

В позовній заяві позивачем зазначено адресу місця проживання АДРЕСА_1 .

Підставою для скасування ухвали від 06.07.2020р. є те, що позивач не був належним чином повідомлений про судове засідання, оскільки судова повістка позивачу надсилалася на адресу АДРЕСА_1 , а не за адресою, зазначеною позивачем в позовній заяві.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 02.12.2019р. (а.с.74), позивач 26.11.2019р. повідомлений про судове засідання, яке призначалось на 07.04.2020р., про що свідчить підпис на повідомленні.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 07.07.2020р. (а.с.76), таке повернулось по причині закінчення терміну зберігання, а не за відсутністю адресата за вказаною адресою, зокрема: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, в суду не було підстав вважати, що позивач не був належним чином повідомлений про судове засідання 06.07.2020р.

Моє ставлення як судді до даної позовної заяви уже висловлене у скасованій ухвалі, а відтак, даний факт є тією обставиною, що викликатиме сумнів у моїй неупередженості при повторному її вирішенні, та відповідно до п. 5 ч.1 ст.36 ЦПК України, є підставою для самовідводу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч.1 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно з правовими позиціями, висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), який констатує порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція), зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартиненко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Ветштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

Приймаючи дане рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також на положення п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, де зазначається, що суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Отже, з метою виключення підстав та мотивів учасників судового провадження для сумніву у безсторонності, неупередженості чи об`єктивності під час розгляду справи, заява про самовідвід судді Кузя В.Я. підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суд

постановив:

Самовідвід судді Кузя В.Я. при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «КИЇВ-РЕ» про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою- задоволити.

Матеріали судової справи №465/6476/19 (судове провадження № 2/465/3160/20) передати до загальної канцелярії суду на повторну реєстрацію та визначення судді в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Кузь