Справа № 347/1825/20
Провадження № 2/347/709/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Драч Д.С.,

за участі секретаря Терлюжак Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Косівської райдержадміністрації про зміну місця проживання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Косівської райдержадміністрації про зміну місця проживання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуваючи з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі у них народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Косівського районного суду від 14.03.2011 року шлюб між сторонами розірвано та неповнолітню дитину вирішено залишити на проживання біля матері. Після розірвання шлюбу і до 2015 року дитина проживала періодично то з відповідачем то з позивачем. З 2015 року по даний час неповнолітній син проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . На протязі цього періоду по даний час ОСОБА_1 займається вихованням сина, утримує його матеріально, дбає про його здоров`я та духовний розвиток. Участь у вихованні та матеріальному утриманні дитини приймають також і батьки позивача: батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_5 , які для дитини є дідусем та бабусею. Мати дитини, ОСОБА_2 , проживає окремо від сина за адресою: АДРЕСА_2 . Вихованням дитини не займається, а також не займається духовним та фізичним розвитком дитини. Матеріально сина не утримує.

Позивач щомісячно, відповідно до рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.03.2011 року сплачує відповідачу аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , яка всі аліменти за період з 2015 року по даний час витрачає на власні потреби та розпоряджається грошима на свій розсуд. Фактично роль матері для дитини виконує його бабуся, ОСОБА_5 , так як мати дитини не піклується про сина, що стверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10.08.2020 року, який додано до позовної заяви. Умови проживання в житловому будинку, в якому проживають позивач разом із сином задовільні. Неповнолітня дитина зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 , що стверджується копією довідки №1618 від 10.08.2020 року, виданої виконкомом Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області.

У вересні 2020 року позивач звернувся з письмовою заявою до Комісії з питань захисту прав дітей Косівської райдержадміністрації Івано-Франківської області, в якій просив надати висновок про визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_6 . 17.09.2020 року комісія з питань захисту прав дітей Косівської райдержадміністрації Івано-Франківської області розглянула заяву позивача та вирішила вважати за можливе визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, ОСОБА_1 просить суд визначити місце проживання сина з ним.

Представник позивача подала до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач також подала до суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти зміни проживання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 28.08.1991 року, що набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 (а.с.7).

Рішенням Косівського районного суду від 14.03.2011 року шлюб зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на виховання матері ОСОБА_2 (а.с.6).

Згідно довідки Косівської міської ради №1618 від 10.08.2020 року ОСОБА_3 проживає разом із ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (а.с.8).

З позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою ДВС №710/19.6-27 від 14.08.2020 року (а.с.9) та рішенням Косівського районного суду від 23.02.2012 року (а.с.10).

Відповідно до висновку Косівської РДА Івано-Франківської області від 17.09.2020 року №32/09-20 встановлено, що неповнолітня дитина на даний час проживає з батьком, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (а.с.4). Мати протягом п`яти років не цікавиться життям та потребами свого сина ОСОБА_3 . Син постійно перебуває на утриманні батька, проживає з батьком, бабусею ОСОБА_5 та дідусем ОСОБА_4 . А тому, вважають за можливе змінити місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 (а.с.5).

Відповідно до роз`яснень, даних у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітньої дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою. Велике значення мають не матеріальні обставини, а почуття і емоції батьків і дітей.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 10.08.2020 року, що батько дитини ОСОБА_1 проживає в будинку дідуся ОСОБА_4 та бабусі ОСОБА_5 . Роль матері виконує бабуся ОСОБА_5 .

Відповідно до положень ст.18 Конвенції ООН про права дитини проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 157 СК України той, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Відповідно до ст.141 СК України: мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.154 СК України: батьки мають право звернутися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організації за захистом прав та інтересів дитини.

За змістом ч.2 ст.160 СК України: місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а ч.1 ст.161 СК України регламентовано, що при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, зважаючи на те, що дитина тривалий час проживає з батьком, мати рідко відвідує сина, не бере участі у його вихованні, не заперечує проти зміни місця проживання сина із його батьком - суд приходить до висновку, що слід змінити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначене за рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.03.2011 року та залишити на вихованні та проживанні з батьком - ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, ст.ст.51, 56, 160 161 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити повністю.

Змінити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначене за рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.03.2011 року та залишити його на вихованні та проживанні із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.С. Драч