У х в а л а

22 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 709/379/20

провадження № 61-13166ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом.

Свій позов мотивував тим, що 22 лютого 1999 року о 16 год 15 хв. на трасі Кіровоград-Кривий Ріг у районі с. Гурівка сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобіля «Ніссан», державний номер НОМЕР_1 з водієм ОСОБА_2 , пасажиром якого він був, та автомобіля «Пежо Партнер» під керуванням ОСОБА_3 , що належав відкритому акціонерному товариству «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Внаслідок вказаної ДТП йому завдано тілесні ушкодження, через які він опинився в лікарні та переніс декілька операцій. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_3 загинув.

Висновком МСЕК від 18 серпня 1999 року заявнику було встановлено ІІ групу інвалідності. Висновком МСЕК від 20 вересня 2000 року підтверджено ІІ групу інвалідності. Висновком МСЕК від 01 вересня 2006 року встановлено ІІІ групу інвалідності, яка підтверджувалася ним кожного року. Висновком МСЕК від 01 серпня 2013 року встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново.

Вказував, що зазначені обставини було встановлено рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2010 року у справі № 2-33/10/0408, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2010 року у справі № 22ц-24818/10.

Вказана справа переглядася судами усіх інстанцій неодноразово.

Враховуючи вище викладене ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь грошову суму, а саме: на відшкодування втраченого заробітку за період з 01 січня 2020 року по 01 березня 2020 року у розмірі 2 716 грн 30 коп.; на відшкодування втраченого заробітку, спричиненого каліцтвом щомісячно суму у розмірі 11 665 грн 30 коп. починаючи з 01 березня 2020 року.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 28 липня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 на відшкодування втраченого заробітку за період з 01 січня 2020 року по 01 березня 2020 року 2 716 грн 30 коп. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 на відшкодування втраченого заробітку, спричиненого каліцтвом щомісячно суму у розмірі 11 665 грн 30 коп. починаючи з 01 березня 2020 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позовні вимоги щодо збільшення призначеного судом розміру відшкодування шкоди на коефіцієнт підвищення мінімальної заробітної плати є обґрунтованими, тому суд погодився з розрахунком позивача, що за період з 01 січня 2020 року по 01 березня 2020 року йому не нараховано та не сплачено суму. Відповідачем жодного контррозрахунку розміру відшкодування суду не надано. При цьому доводи відповідача про те, що розмір відшкодування взагалі не підлягає перерахунку, оскільки вперше розмір відшкодування визначено, виходячи з середньої заробітної плати позивача за займаною ним посадовою на час завдання шкоди, тому збільшення розміру мінімальної заробітної плати не є підставою для такого перерахунку, відтак суд їх відхилив, як безпідставні.

01 вересня 2020 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» подало до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, що надійшла 03 вересня 2020 року, в якій заявник просить скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 липня 2020 року й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Так відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 102 грн.

Предметом позову у цій справі є вимоги про відшкодування шкоди у розмірі 69 991 грн 80 коп. (11 665 грн 30 коп.*6) та 2 716 грн 30 коп., відтак, станом на 01 січня 2020 року вказана сума не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200), тому у розумінні ЦПК України ця справа є малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Проте, наведені заявником у касаційній скарзі доводи та аналіз судових рішень у цій справі не дають підстав для висновків про те, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки наведені мотиви самі по собі не можуть бути підставою, що підпадає під дію підпунктів а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, інших мотивувань касаційна скарга не містить.

Наведене свідчить про те, що посилання заявника на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, є необґрунтованими.

Вказані заявником доводи касаційної скарги по суті висновку суду апеляційної інстанцій не спростовують, стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує того, що вказана справа є малозначною у силу прямої вказівки на це у процесуальному законі (пункт 1 частина шоста статі 19 ЦПК України).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» реалізував своє право на апеляційний перегляд цієї справи.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, не зазначивши при цьому обґрунтовані обставини, що передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування шкоди відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара