Справа № 740/6448/19
Провадження № 2/740/485/20
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря Дьоміної Н.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, про стягнення заборгованості за надані послуги по тепловій енергії за опалення та гаряче водопостачання квартири АДРЕСА_1 відповідачці ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2019 року в сумі 11 262 грн 20 коп.; заборгованості за надані послуги по тепловій енергії за опалення та гаряче водопостачання квартири АДРЕСА_2 відповідачці ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 30 листопада 2019 року в сумі 28 278 грн 51 коп., а всього про стягнення з неї 39 540 грн 71 коп., а також 1 921 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору.

У позовній заяві позивач посилається на те, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1 і вона є абонентом на споживання послуг з тепло- та гарячого водопостачання. Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 березня 2019 року на підставі договору дарування, посвідченого 27 червня 2018 року приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Бублик Т.М., ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2 . Особовий рахунок № НОМЕР_2 відкрито на ім`я ОСОБА_1 , яка є абонентом на споживання послуг з тепло- та гарячого водопостачання.

Відповідачка належним чином не виконує обов`язки по оплаті послуг, які надаються, а тому утворилася вказана заборгованість.

Ухвалою від 13 січня 2020 року суд постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши письмове клопотання про підтримку позову, розгляд справи за їх відсутності та згоду на заочний розгляд справи.

Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, будучи повідомленою належним чином через оголошення на сайті суду, не подала до суду відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності, тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.5 Закону України Про житлово-комунальні послуги комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Статтями 7, 8 цього Закону визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів та відповідний обов`язок щодо оплати наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а обов`язком виконавця забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

В судовому засіданні встановлено, що договір між сторонами стосовно надання послуг теплопостачання відсутній, при цьому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року №6-59цс13 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому, відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно положень ст.13 Закону України Про житлово-комунальні послуги до житлово-комунальних послуг відносяться, зокрема, послуги з централізованого постачання гарячої води та опалення. Статтями 20, 21 цього Закону визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

У положенні статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує.

Вказана норма кореспондує ч.4 ст.319 ЦК України та ст. 322 ЦК України про те, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, встановлено, що власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до статті 162 ЖК УРСР визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Отже, чинне законодавство визначає обов`язок для співвласника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла.

Відповідачка є споживачем комунальних послуг, які надаються ТОВ НіжинТеплоМережі, у кв. АДРЕСА_3 . Особові рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 відкрито на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно довідки відділу квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником 1/3 частки вказаної квартири на підставі договору дарування від 27.06.2018 року є ОСОБА_1 . Інформацію про інших співвласників позивачем суду не надано та не залучено до участі у цій справі.

Оскільки квартира є приватною власністю, то належними відповідачами є співвласники, кожен з яких в силу належності квартири на праві спільної часткової власності відповідає відповідно до своєї частки у спільному майні, так як іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано.

Так, ОСОБА_1 є відповідачем в частині заборгованості, рівній 1/3 частці, що відповідає її частці в праві спільної часткової власності на квартиру.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц.

Квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 та під`єднані до єдиної централізованої системи теплопостачання, від користування якою відповідачка не відмовилася у встановленому порядку, а тому зобов`язана утримувати майно, що їй належить, у тому числі оплачувати зазначені послуги теплопостачання.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.4 ст.544 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування.

За таких обставин відповідачка, як співвласник квартири, відповідно до закону зобов`язана оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно листа-розрахунку остання має заборгованість за надані послуги: у кв. АДРЕСА_1 : за період з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2019 року в сумі 11 262 грн 20 коп.; та у кв. АДРЕСА_2 за період з 01 грудня 2015 року по 30 листопада 2019 року в сумі 28 278 грн 51 коп., а всього в сумі 39 540 грн 71 коп.

При цьому судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 набула право власності на частку в квартирі АДРЕСА_2 на підставі договору дарування 1/3 частки 27 червня 2016 року і посилання позивача на те що ОСОБА_1 є власником 2/3 часток вказаної квартири нічим не підтверджені, тому суд дійшов висновку, що заборгованість за надані послуги у кв. АДРЕСА_2 повинна бути стягнута за період з 27 липня 2018 року по 30 листопада 2019 року в сумі 10250,17 грн та у відповідності до частки відповідачки у праві власності на квартиру в сумі 3416,72 грн (10250,17 : 3).

Згідно ст.614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов`язання.

Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи, - відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 39540,71 грн, судом стягнуто 14678,92 грн, тобто позовні вимоги задоволені на 37,12% (14678,92 х 100 : 39540,71 =37,12%), що є підставою для стягнення на користь позивача з відповідачки 713,07 грн судового збору (1921 х 37,12 :100 =713,07).

Керуючись ст.64, 67-68 ЖК України, ст.279, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позоні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_6 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі», р/р НОМЕР_3 філія АТ Ощадбанк, , адреса: м.Ніжин, вул.Глібова, 1:

заборгованість за надані послуги по тепловій енергії за опалення та гаряче водопостачання квартири АДРЕСА_1 за період з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2019 року в сумі 11 262 грн 20 коп.;

заборгованості за надані послуги по тепловій енергії за опалення та гаряче водопостачання квартири АДРЕСА_2 за період з 27 червня 2018 року по 30 листопада 2019 року в сумі 3416 грн 72 коп.;

та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 713,07 грн, а всього стягнути з неї 15391 (п`ятнадцять тисяч триста дев`яносто одну) грн 99 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Копію заочного рішення направити відповідачці в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, - протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте Ніжинським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуюча суддя Т.Г. Ковальова