Справа № 462/5923/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Пилип`юк Г.М.

за участю секретаря судового засідання - Зубрицької О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 309 445,20 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500,00 грн. та судовий збір у розмірі 3094,45 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він працював у відповідача на посаді начальника зміни котлотурбінного цеху, згідно наказу №412-к від 25.06.2015 року був звільнений у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до ч. 1 ст.40 КЗпП України. Зазначає, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року у справі № 462/6493/15, яке у подальшому залишено без змін постановою Верховного суду від 15 листопада 2018 року з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 стягнуто 56319 грн. 02 коп. недорахованої заробітної плати. 18.08.2017 року йому було виплачено вказану заборгованість у розмірі 56 319,02 грн. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 08.05.2019 року суд ухвалив стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з лютого 2012 року до червня 2017 року у розмірі 45508 грн. 31 коп. без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів та 2500,00 грн. витрат на правову допомогу. Відповідачем було здійснено фактичну виплату 07.08.2019 року в розмірі 36 634,19 грн. згідно копії виписки від 04.09.2019 року. Його розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні за період 26.06.2015 року до 07.08.2019 року становить 309 445,20 грн., оскільки середньоденна зарплата становить 299,85 грн.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.10.2019 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

28.112019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому той з позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Мотивує свій відзив тим, що згідно рішення Львівського апеляційного суду від 13.06.2017 року позивачу було виплачено різницю по мінімальній зарплаті, тому різниця згідно рішення суду становить 18% від загальної суми нарахованої і отриманої заробітної плати. Вказує, що між сторонами не було узгоджено суми недонарахованої заробітної плати, а з вини позивача створено ситуацію із затягуванням судового розгляду у вказаний період. Окрім цього зазначає, що розрахунок позивача здійснений неналежно. З огляду на вказане просить у задоволенні позову відмовити.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, копією трудової книжки позивача стверджується, що позивач працював у відповідача на посаді начальника зміни котлотурбінного цеху, згідно наказу №412-к від 25.06.2015 року був звільнений у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до ч. 1 ст.40 КЗпП України /а.с. 11-12/. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року у справі № 462/6493/15, яке у подальшому залишено без змін постановою Верховного суду від 15 листопада 2018 року з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 стягнуто 56319 грн. 02 коп. недорахованої заробітної плати /а.с. 14-17/.

18.08.2017 року позивачу було виплачено вказану заборгованість у розмірі 56 319,02 грн. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 08.05.2019 року суд ухвалив стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з лютого 2012 року до червня 2017 року у розмірі 45508 грн. 31 коп. без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів та 2500,00 грн. витрат на правову допомогу /а.с.29-31/. Відповідачем було здійснено фактичну виплату 07.08.2019 року в розмірі 36 634,19 грн. згідно копії виписки від 04.09.2019 року. Його розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні за період 26.06.2015 року до 07.08.2019 року становить 309 445,20 грн., оскільки середньоденна зарплата становить 299,85 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, вищевказаними судовими рішеннями встановлено порушення відповідачем за період за період 26.06.2015 року до 07.08.2019 року трудового права позивача, зокрема, на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством. Отже, ця обставина не потребує додаткового доведення.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП Українив разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.Відповідно до ч. 1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року.

Відповідно із абз.3 п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що відповідно до розрахункових листів сума середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні за період 26.06.2015 року до 07.08.2019 року становить 309 445,20 грн

Враховуючи, що з дня звільнення з роботи, а саме з 26.06.2015р. заробітна плата не виплачена в повному обсязі, то у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку, тобто починаючи з 27.06.2015р. по 07.08.2019р.

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

При цьому, принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком.

Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Зазначена позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі за № 6-113цс16.

18.08.2017 року позивачу було виплачено вказану заборгованість у розмірі 56 319,02 грн. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 08.05.2019 року суд ухвалив стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з лютого 2012 року до червня 2017 року у розмірі 45508 грн. 31 коп. без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів та 2500,00 грн. витрат на правову допомогу /а.с.29-31/. Відповідачем було здійснено фактичну виплату 07.08.2019 року в розмірі 36 634,19 грн. згідно копії виписки від 04.09.2019 року.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 309 445 грн. 20 коп. позивачем проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 8 лютого 1995 року. Вказаний розрахунок відповідачем не оспорено та не спростовано, власного розрахунку не надано, а отже такий приймається судом до уваги (ч.1 ст.82 ЦПК України).

Натомість відповідач не погоджується із розміром відшкодування та з врахуванням принципу співмірності просить зменшити такий.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» було роз`яснено, що у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Таким чином, принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком.

За таких обставин, установивши, що під час звільнення ОСОБА_1 підприємство не провело з ним розрахунок у повному обсязі, при цьому взявши до уваги, що сума невиплаченої заробітної плати за спірний період становила 56 319 грн. 02 коп., а також 07.08.2019 року позивачу було виплачено компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 36 634,19 грн., а також те, що з даним позовом до суду позивач звернувся більше ніж через чотири роки після звільнення, суд приходить до висновку, що з урахуванням принципу справедливості та співмірності з відповідача підлягає стягненню кошти в сумі 154 722 грн. 60 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що становить 1/2 частину від заявлених вимог в розмірі 309445 грн. 20 коп.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1/2 частину сплаченого судового збору, тобто 1547 грн. 29 коп. та 2500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» /, що знаходиться у м. Львові на вул. Д. Апостола, 1/ на користь ОСОБА_1 154 722 грн. 60 коп. ( сто п`ятдесят чотири тисячі сімсот двадцять дві ) грн. 60 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 1547 (одна тисяча п`ятсот сорок сім) грн. 29 коп. судового збору та 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до вимог п.п. 15.5.Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Суддя: Г.М. Пилип`юк

Оригінал рішення.