ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Херсон

справа № 648/594/20

провадження № 22-ц/819/1034/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Бугрименка В.В. від 19 травня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 12 січня 2016 року сторони уклали договір про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії.

За умовами вказаного договору відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку розміром не більше 4000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 50 % на рік в строк до 31 січня 2019 року.

Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого угодою ліміту, а остання своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 24 січня 2020 року становить 14 142,32 грн, із яких: 3 741,76 грн - заборгованість за кредитом, 5 887,93 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 243,91 грн пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 30 січня 2019 року по 29 січня 2020 року; 1 657,97 грн пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом за період з 30 січня 2019 року по 29 січня 2020 року; 364,74 грн з % річних від простроченої суми кредиту; 1 246,01 інфляційні збитки за невиконання зобов`язань; а також судові витрати в розмірі 2 102 грн.

Заочним рішенням суду від 19 травня 2020 року позов задоволено частково та постановлено:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором в сумі 6070 (шість тисяч сімдесят) гривень 81 (вісімдесят одну) копійку, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3 741 гривні 76 копійок, заборгованості зі сплати процентів в сумі 718 гривень 36 копійок, 3% річних - 364 гривень 74 копійок, інфляційні втрати в сумі 1 246 гривень 01 копійка.

В решті позову щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» процентів за кредитом та пені, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» судові витрати в сумі 902 (дев`ятсот дві) гривні 32 (тридцять дві) копійки.

В апеляційний скарзі Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку в цій частині задовольнити в повному обсязі; в частині судових витрат просить рішення суду змінити та стягнути з ОСОБА_1 2 102 грн судового збору, а також просить стягнути з відповідача судовий збір, сплачений при поданні апеляційної скарги в сумі 3 153 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо відсутності підстав для нарахування процентів за користування кредитними коштами та пені після пред`явлення вимоги про виконання зобов`язання не відповідають обставинам справи, умовам укладеного договору, положенням статей 599 та 631 ЦК України щодо права кредитора нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Скаржник вважає, що застосування судом правової позиції, викладеної у постанові Великої Падати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 не може бути прийнятним у даній справі, оскільки сторони в пункті 5.3 договору обумовили, що нарахування відсотків здійснюється до дня повернення позики.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду в оскарженій частині мотивовано тим, що, пред`явивши позичальнику вимогу про дострокове повне погашення кредиту в строк до 30 жовтня 2016 року, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому втратив право нараховувати проценти та неустойку поза межами строку кредитування.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 12 січня 2016 року між Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії, за умовами якого відповідачу надано кредит у вигляді кредитної лінії на платіжну картку з лімітом не більше 4000 грн зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитними коштами за ставкою у розмірі 50 % річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, 31 січня 2019 року.

ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит банку та сплатити йому проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором(пункти 2.4, 2.6 договору).

При цьому проценти за користування кредитом ОСОБА_1 зобов`язалася сплачувати банку щомісячно (пункт 2.10 договору).

Погашення заборгованості за кредитом, а також за процентами за користування кредитом, відбувається у черговості, визначеній цим договором, та у тій же валюті, в якій надано кредит, у день надходження будь-яких коштів на картковий рахунок за рахунок таких коштів. У випадку, якщо коштів, що надійдуть на картковий рахунок буде недостатньо для погашення всієї заборгованості, боржник зобов`язаний при настанні терміну погашення відповідної заборгованості забезпечити наявність на картковому рахунку коштів у сумі, достатній для погашення такої заборгованості, або здійснити її погашення у будь-який інший спосіб, дозволений чинним законодавством України (пункти 4.5, 6.8 договору).

Пунктом 7.3 укладеного сторонами договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у разі невиконання останнім будь-яких умов цього договору, а також у разі, якщо протягом двох календарних місяців поспіль організація не проводить зарахування заробітної плати позичальника на картковий рахунок.

Згідно із пунктом 2.8 договору до моменту настання зазначеного у пункті 2.6 цього договору терміну дія кредитної лінії може бути припинена банком в односторонньому порядку (без укладення між сторонами будь-яких договорів, угод тощо про це). Про припинення дії кредитної лінії банк повідомляє позичальника шляхом подальшого надіслання йому відповідного письмового повідомлення.

Відповідно до пункту 7.2.14 договору, позичальник зобов`язалась погашати банку всю існуючу заборгованість за кредитом щоразу у день припинення кредитної ліні, а при припиненні кредитної лінії банком згідно з пунктом 2.8 цього договору протягом строку зазначеного банком у своєму повідомленні про припинення дії кредитної лінії.

Також боржник зобов`язувалась сплачувати банку проценти, нараховані за користуванням кредитом, щомісяця не пізніше останнього банківського дня місяця, наступного за місяцем, у якому вони були нараховані, а у разі припинення дії кредитної лінії - не пізніше першого банківського дня, наступного за днем в якому клієнт зобов`язаний погасити банку усю існуючу заборгованість (п.7.2.15 кредитного договору).

Відповідно до пункту 8.1.1 Кредитного договору, у разі прострочення сплати заборгованості за кредитом, процентами, клієнт сплачує банку за кожний день прострочення пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості до дня погашення відповідної заборгованості у повному обсязі, у розмірі подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання за кредитним договором.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Частиною першою статті 1048 ЦК України, яка підлягає застосуванню до кредитних правовідносин відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 31 січня 2019 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 січня 2019 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця.

Із наданих позивачем доказів вбачається, що 12 січня 2016 банк відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом 4000 грн зі строком повернення 31 січня 2019 року та на умовах погашення заборгованості за кредитною лінією та процентів за користування нею не пізніше останнього робочого дня кожного місяця.

ОСОБА_1 , починаючи з 22 січня 2016 року до 25 липня 2016 року використовувала наданий кредит за призначенням, отримуючи готівкові кошти.

Однак, у визначений договором строк кошти не повертала, як і не сплачувала проценти за користування ними.

03 жовтня 2016 року банк надіслав відповідачу вимогу за №069-13/133 про повне погашення в строк до 30 жовтня 2016 року всієї заборгованості за кредитною лінією, яка складається із простроченої заборгованості за кредитом - 3741 грн. 76 коп., заборгованості зі сплати процентів - 718 грн. 36 коп (а.с. 14).

Зазначене повідомлення відправлено засобами поштового зв`язку 03 жовтня 2016 року та отримано ОСОБА_1 08 жовтня 2016 року (а.с. 14, зворот).

Отже, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Починаючи з 03 жовтня 2016 року дня пред`явлення вимоги позивачем, відповідач протягом строку, зазначеного у повідомленні про припинення дії кредитної лінії, мала обов`язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену договором неустойку припиняється. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Наведені вище висновки щодо застосування статей 1048, 1050 ЦК України викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 і інших та підлягають врахуванню судами відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України.

Враховуючи, що станом на 03 жовтня 2016 року (визначений договором строк кредитування) розмір нарахованих банком процентів становив 718 грн 36 коп, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену договором неустойку припинилося зі спливом строку кредитування 30 жовтня 2016 року, а тому стягненню підлягають проценти, нараховані в межах відповідного строку кредитування.

Висновки суду відповідають встановленим обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування та ухвалення нового судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, необґрунтованими колегія суддів вважає твердження банку про те, що проценти та неустойка (пеня) підлягають нарахуванню та стягненню з відповідача, яка не виконала належним чином умов договору кредиту стосовно повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними в межах визначеного угодою строку кредитування, до повного погашення кредитної заборгованості, так як пунктом 5.3 договору, на який банк посилається в обґрунтування своїх доводів, передбачено порядок нарахування банком процентів, в тому числі при порушенні позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту, в межах строку кредитування та дії кредитної лінії, яка у спірних правовідносинах припинилася 30 жовтня 2016 року.

Не спростовує висновків суду також посилання банку на пункт 10.2 договору, за яким договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним, оскільки поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У спірних правовідносинах кредитодавець в односторонньому порядку змінив строк кредитування, в результаті чого обов`язок відповідача як позичальника сплачувати проценти за користування кредитними коштами щомісячно припинився, а права та інтереси кредитодавця у такому випадку забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вимоги щодо застосування відповідальності відповідача, передбаченої статтею 625 ЦК України, позивач у даній справі не заявляв, тому ця норма матеріального права судом не застосовувалася.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення в оскарженій частині, в тому числі щодо розподілу судових витрат, ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову в частині стягнення процентів поза межами кредитування та неустойки відсутні.

В іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено, тому його законність та обґрунтованість судом апеляційної інстанції в силу статті 367 ЦПК України не перевіряється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення, а заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 19 травня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим чистини 3 стаття 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В.Пузанова

Судді: І. В. Склярська

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року

Суддя Л. В. Пузанова