УХВАЛА

27 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 201/1293/19

провадження № 61-10662ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі, ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2020 року, засобами поштового зв`язку, до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу у якій зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України та/або пункт (абзац та/або пункт) статей 392 та/або 411 ЦПК України який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) подачі цієї касаційної скарги та обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави (підстав).

На виконання вимог вказаної ухвали заявник подала уточнену касаційну скаргу, в якій посилається зокрема на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року заявнику продовжено строк на усунення недоліків касаційної скарги та запропоновано заявнику надати уточнену касаційну скаргу, в якій зазначити постанову (постанови) Верховного Суду, в якій (яких) викладені висновки щодо застосування відповідних норм права, що на думку заявника неправильно застосовані або порушені судом,

У жовтні 2020 року заявник направив до суду уточнену редакцію касаційної скарги, яка як і попередня редакція уточненої касаційної скарги містить посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, як підставу касаційного оскарження судового рішення, а саме: застосування норм права без урахування висновку викладеного в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3.

Згідно з пунктом 1 частини другоїстатті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до частин п`ятої, шостоїстатті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК Українивизначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи законодавчі обмеження щодо формування єдиної правозастосовчої практики, правові висновки, викладені у постановах Пленуму Верховного Суду України, не входять до елементів, з яких формується база правозастосовчої практики та мають рекомендаційний характер.

Наведені в уточненій касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки постанова Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», на яку заявник посилається як на підставу касаційного оскарження, не є постановою Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, а тому посилання на постанову Пленуму Верховного Суду України не може бути підставою касаційного оскарження судових рішень.

Відповідно до положень частини другоїстатті 393 ЦПК України тастатті 185 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановленихстаттею 392 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Отже, враховуючи, що заявник не зазначив конкретних підстав касаційного оскарження, наявність яких є обов`язковою вимогою до змісту касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги ухвали Верховного Суду від 06серпня 2020 року заявником не виконано, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження та є підставою для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 неподаною та повернення її заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі, ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров