Справа № 572/889/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі ВОЗНЮК М.В.

за участю :

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни справу №572/889/20 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - про виділ частки із майна, припинення спільної часткової власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , в якому просять виділити позивачам в натурі ідеальну частку із спільної власності будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 (складається із приміщень : літера 1-1 - коридор 7,5 м2, 1-2 - житлової 10,4 м2, 1-3 - житлової 18,9 м2, 1-4 кухня 10,9 м2 (загальною площею приміщень 47,7 м2, житловою площею 29,3 м2), вхідних сходів літера а5, підвалу літера Пд/а1, сараю літера В, навісу літера в, баню літера в1, навісу літера в2, вбиральні літера в3, хвіртки№2, огорожі №1) як об`єкта нерухомого майна із присвоєнням нової поштової адреси, припинивши між сторонами по справі право спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна будинковолодіння, розташоване по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачами вказано, що вони є власниками 18/100 часток житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , право на яку вони набули в порядку спадкування за законом. До вказаної частки будинковолодіння належать господарські будівлі, розташовані на земельній ділянці площею 1056 кв.м., за цією ж адресою. Власниками інших частин будинку є відповідачі по справі. Позивачі посилаються на норми чинного законодавства, які передбачають можливість виділення частки в майні, що перебуває у спільній власності, та вказують на неможливість виділення частки в позасудовому порядку. Оскільки інші співвласники будинковолодіння відмовляються укладати нотаріально посвідчений договір щодо вказаного майна. Позивачі вказують, що в даному випадку є технічно можливим виділення в натурі належної їм частини будинковолодіння, відповідно до частки в майні.

В судовому засіданні позивач та представник позивачів заявлені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник позивачів дала пояснення відповідно до змісту позовної заяви, пояснила, що на час звернення позивачів до суду між сторонами по справі дійсно існував спір щодо виділення часток із спільного майна, через що вони дійсно відмовлялись від укладення нотаріально посвідченого договору, однак, в подальшому, при здійсненні експертного дослідження, отримавши від експерта роз`яснення, позовні вимоги визнали.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, були повідомлені про час слухання справи належним чином, подали суду письмові заяви, відповідно до яких позов визнали повністю, заперечень не мають.

Відповідачами заявлені клопотання про розгляд справи у їх відсутність, які судом задоволені.

Інших клопотань сторонами заявлено не було.

Таким чином, судом з`ясовано, що предметом даного спору є визнання житла, належного позивачам, окремим будинковолодінням із присвоєнням окремої поштової адреси та виділ часток із спільної сумісної власності.

Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Надана суду позивачами копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 жовтня 1997 року, доводить, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 набули право власності на 18/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (до яких відносяться : літня кухня, сарай, сарай, сарай, гараж, вбиральня, огорожа) по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_17 , померлого19 листопада 1995 року (прізвище спадкоємця ОСОБА_18 змінено на ОСОБА_19 , внаслідок реєстрації шлюбу із ОСОБА_20 , що доводиться копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 24 лютого 2006 року, прізвище ОСОБА_21 змінено на ОСОБА_22 , внаслідок реєстрації шлюбу із ОСОБА_23 , що доводиться копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 19 червня 2009 року).

Із копії повідомлення, виданого 15 грудня 2019 року за №351/5630 КП «Рівненське ОБТІ РОР», судом встановлено, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 (18/100), ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (17/100), ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (65/100).

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, при чому такий виділ має бути можливим. Таке майно, відповідно до ст.367 ЦК України може бути поділено в натурі між співвласниками. В такому випадку право спільної часткової власності на нього припиняється.

Стороною заявлено вимогу про виділ в натурі належної їй частки спірного будинковолодіння.

На доведення заявлених вимог позивачами надано суду висновок експерта ОСОБА_24 №2102 від 10 лютого 2020 року, проведеної судово-будівельної експертизи, згідно із яким наявна технічна можливість виділу у натурі 18/100 частин будинковолодіння, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 , а саме : 1-1 - коридор 7,5 м2, 1-2 - житлової 10,4 м2, 1-3 - житлової 18,9 м2, 1-4 кухня 10,9 м2 (загальною площею приміщень 47,7 м2, житловою площею 29,3 м2), вхідних сходів літера а5, підвалу літера Пд/а1, сараю літера В, навісу літера в, баню літера в1, навісу літера в2, вбиральні літера в3, хвіртки№2, огорожі №1 в ідеальну цілу частку, як об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до дослідженої судом копії технічного паспорту на будинковолодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 15 грудня 2019 року вказане будинковолодіння складається із квартири АДРЕСА_2 - загальною площею 47,7 м2, квартири №2 - загальною площею 39,1 м2, квартири №3 - загальною площею 64,5 м2.

Крім цього, в ході проведення судово-будівельної експертизи, висновок якої №2102 від 10 лютого 2020 року надано суду позивачами, експертом встановлено, що будинок складається з трьох квартир : 1-а квартира 2-х кімнатна, загальною площею 47,7 м2, в тому числі - житловою площею 29,3 м2; 2-а квартира 2-х кімнатна, загальною площею 39,1 м2, в тому числі - житловою площею 24,4 м2; 3-я квартира 2-х кімнатна, загальною площею 64,5 м2, в тому числі - житловою площею 33,9 м2; квартири мають окремі входи (виходи) на земельну ділянку і не мають спільних приміщень.

Однак, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, особа має право звернутись до суду за вирішенням спору, що існує з приводу належних йому прав.

Надана суду технічна документація на належне позивачам житло технічний паспорт, виготовлений станом на 15 грудня 2019 року, а також висновок судово-будівельної експертизи №2102 від 10 лютого 2020 року, доводять, що належне позивачам житло є квартирою АДРЕСА_2 , загальною площею 47,7 м2.

Отже, наведені вище докази, досліджені судом, свідчать про те, що займане позивачами житло квартира 1, є відокремленим житловим приміщенням, власником якого є лише позивачі, а тому у виділенні в натурі такої власності, в сенсі ст.356 ЦК України, немає необхідності.

Доказів того, що з приводу володіння та користування цим майном існує будь-який спір між сторонами по справі, суду позивачами надано не було (дісно, суду надавались докази направлення позивачами відповідачам листів-пропозицій щодо виділу частки у спільній власності, однак, під час судового провадження жоден із відповідачів в судове засідання не з`явився, висловивши письмово позицію про повне визнання позову та відсутність будь-яких заперечень).

Таким чином, правових підстав для виділення в натурі частки із спільної часткової власності в даному випадку не вбачається (між співвласниками відсутній спір з приводу вказаного майна, в зв`язку із чим вони вправі укласти нотаріально посвідчений договір без процедури судового захисту прав власника, крім цього, майно виділено в натурі).

Крім цього, позивачі заявляли вимогу про виділення належної їм частки будинковолодіння як окремого будинковолодіння.

Відповідно до ч.1 ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом із розташованими на ній житловим будинком, господарсько - побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Таким чином, для визнання житла окремим будинковолодінням суду слід встановити чи має це помешкання ознаки садиби.

Із позовної заяви, дослідженої судом технічної документації на вказане у позові будинковолодіння та пояснень сторони, судом встановлено, що позивачі бажають виділити належну їм частку будинковолодіння саме як окреме будинковолодіння.

Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Державній реєстрації, відповідно до змісту ст.4 цього ж Закону, підлягають речові права та їх обтяження, а саме : право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, зміни правонабувача речового права, похідного від права власності, строку дії такого речового права, а також зміни обтяжувача, особи, в інтересах якої встановлено обтяження речових прав, чи зміни умов обтяження проводиться державна реєстрація таких змін, при цьому дата та час державної реєстрації речових прав, обтяжень речових прав залишаються незмінними.

Таким чином, відповідно до законодавства квартира та домоволодіння або садиба є самостійними об`єктами нерухомого майна, право власності на які підлягають державній реєстрації. Проте житловий будинок (домоволодіння) чи садиба обов`язково розташовані на відповідній земельній ділянці, у зв`язку з чим з чим зазначені вище нормативні вимоги закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості, яким є житловий будинок, домоволодіння чи садиба, із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

В порушення вказаної норми, а також у порушення вимог ст.81 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом - позивачем не надано жодних доказів стосовно того, що квартири сторін по справі мають ознаки садиби.

Тому, зважаючи на те, що частки у будинковолодінні сторін по справі, відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають перереєстрації, оскільки вони не змінювались, підстав для визнання належних їм часток окремим будинковолодінням (садибою) судом не встановлено вказані в технічній документації квартири без попереднього виділення сторонам компетентними органами у встановленому законом порядку земельної ділянки не можуть бути перереєстровані з квартири у домоволодіння (садибу).

Враховуючи досліджені судом докази суд вважає безпідставними заявлені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вимоги, оскільки підстав для виділення частки із спільної власності судом не встановлено, через те, що належна їм квартира фактично не потребує виділення в натурі. Крім цього, позивачем не доведено можливості здійснення державної реєстрації належної їй квартири, як окремого будинковолодіння.

Таким чином, у задоволенні заявлених позивачами вимог слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст.364, 381, 377 ЦК України, керуючись ст.ст. 81, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_3 (жительки АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 (жительки АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_5 (жительки АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 , РНОКПП НОМЕР_8 ) до ОСОБА_6 (жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_9 ), ОСОБА_7 (жителя АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_10 ), ОСОБА_8 (жителя АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_11 ), ОСОБА_9 (жительки АДРЕСА_1 , зареєстрована по АДРЕСА_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_12 ) - про виділення в натурі ідеальної частки із спільної власності будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 (складається із приміщень : літера 1-1 - коридор 7,5 м2, 1-2 - житлової 10,4 м2, 1-3 - житлової 18,9 м2, 1-4 кухня 10,9 м2 (загальною площею приміщень 47,7 м2, житловою площею 29,3 м2), вхідних сходів літера а5, підвалу літера Пд/а1, сараю літера В, навісу літера в, баню літера в1, навісу літера в2, вбиральні літера в3, хвіртки№2, огорожі №1) як об`єкта нерухомого майна із присвоєнням нової поштової адреси, припиненням між сторонами по справі права спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 - відмовити повністю, за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення виготовлено 23 жовтня 2020 року.

Суддя: