МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________
Номер провадження №2/521/93/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м.Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

судді - Маркарової С.В.

за участю секретаря судового засідання Іськової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

1.Первісний позов

позивач : ОСОБА_1

відповідачі: Одеська міська рада

Грицутенко Валерій Володимирович

треті особи : ОСОБА_2

предмет позову : відшкодування шкоди, зобов`язання вчинити певні дії

2. Позов третьої особи ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

предмет позову : витребування майна

ВСТАНОВИВ:

07.12.2016 року ОСОБА_4 звернулась із позовом про визнання права власності, витребування майна.

В процесі розгляду справи позивачем змінений предмет позову.

Так, позивач просила суд :

1.стягнути з відповідача ОСОБА_3 грошові кошти в відшкодування майнової шкоди в розмірі 192 946 грн. за пошкоджене майно

2. зобов`язати відповідача знести за власний рахунок самовільно побудовані приміщення: житловий будинок літ «Л», літ «Л1», житловий будинок з розмірами 4,55*7,2 м., який не вказаний в жодному технічному плані, літню кухню літ. «Г», площею забудови 9,6 кв.м.

Окрім задоволення позовних вимог позивач вважала можливим присудження на свою користь судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач послалася на те, що відповідач ОСОБА_3 самовільно зніс 1/3 частину літньої кухні літ. «Б» та 1/3 частину сараю літ. «Г», власникам яких вона є та самовільно побудував житлові будинки за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12.04.2017 року до спільного розгляду з позовом ОСОБА_4 прийнята позовна заява третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування своїх вимог останній послався на те, що є власником 1/3 літньої кухні літ. «Б», а відповідач, незаконно захопивши 1/3 літньої кухні літ «Б», перешкоджає йому вільно володіти та користуватися спірним майном.

Окрім задоволення позовних вимог ОСОБА_2 вважав можливим стягнення на свою користь судового збору.

В процесі розгляду справи ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 23.06.2020 року до участі у справі залучена правонаступника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 .

Представник позивача у судовому засідання наполягав на задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 в процесі розгляду справи особисто обставини самовільного будівництва визнав, пославшись на поліпшення своїх житлових умов, однак, просив суд застосувати до виниклих правовідносин строк позовної давності, відмовивши у позові за строком.

Відповідач Одеська міська Рада в судові засідання не з`являлась, просила вирішити спір за її відсутності, відзиву, заперечень не надала.

ОСОБА_2 як третя особа в процесі розгляду справи свій позов підтримав, надав заяву про розгляд справи за його відсутності; вважав, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. від 8.11.2019 року набула у власність 55/200 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та які складаються в цілому з одного житлового будинку під літерою А, житловою площею 81,9 кв.м., з надвірними спорудами під літерами: Г літня кухня, Е - навіс, № 1-5 - огорожа, I- III - вимощення.

Спірне майно належало спадкодавцю ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , посвідченого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою 08.05.2008 року, №44635997.

Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з :

-17/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами під АДРЕСА_2 ), який складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літерою „А, та надвірних споруд (свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. 27.11.2015 року, зареєстроване у реєстрі за № 4352.

- 19/100 часток житлового будинку з надвірними спорудами під АДРЕСА_2 ), який складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літерою „А.

Вищезазначене підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №188011330 від 08.11.2019 року.

За висновком судового експерта Гончар Н.В. від 10.01.2018 року № 38 за спірною адресою було проведено візуальне обстеження, досліджений план спірної земельної ділянки, план житлових будинків, експлікації, виготовленої КП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » станом на 29.08.2013 рік.

Експертом встановлено, що:

- на момент проведення обстеження об`єкту дослідження - домоволодіння по АДРЕСА_1 надвірні споруди домоволодіння - літня кухня літ. Б 1946 року побудови та сарай літ. Г 1982 року побудови - відсутні.

-будівлі та споруди, які займають сторони по справі ОСОБА_3 та за життя ОСОБА_4 (на час вирішення спору спадкоємець ОСОБА_1 ) не відповідають їх часткам у праві власності

- ОСОБА_3 на місці розташування надвірних будівель та споруд побудував два одноповерхові житлові будинки, літню кухню, влаштував навіс та користується прибудовами до житлової кімнати, які не входять в його частку згідно документів про право власності

-частково на місці розташування літньої кухні літ. «Б», навісу лі. «К» та на незабудованій раніше земельній ділянці, самовільно побудований житловий будинок літ. «Л» з розмірами в плані: 10,31 м х 6,05 м та навіс літ. «ЛІ» з розмірами в плані: 3,87; 6,74м; 6,05 м; 3,27м;

-частково на місці розташування літньої кухні літ. «Б» самовільно побудована літня кухня літ. «Г» з розмірами в плані: 2,1 м х 4,56 м.

-частково на місці розташування літньої кухні літ. «Г» та на місці розташуванні навісу літ. «Е» самовільно побудований житловий будинок, з розмірами в плані 4,55м х 7,2 м, який не вказаний в жодному наданому плані.

Так, позивачем є доведеним, що на місці літньої кухні «Г» та навісу « Е», які їй належить, відповідачем самовільно збудований житловий будинок та захоплена земельна ділянка під вищезазначеними спорудами.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно із ст.120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.

Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

З урахуванням норм частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України правом звернення до суду за захистом наділені: особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №188011330 від 08.11.2019 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , складається в цілому з одного житлового будинку під літерою А, житловою площею 81,9 кв.м., з надвірними спорудами під літерами: Г літня кухня, Е - навіс, № 1-5 - огорожа, I- III - вимощення.

На підставі свідоцтва на спадщину за законом ОСОБА_1 набула право власності на 55/200 часток вище зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами, разом із яким до неї перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщена відповідна частина її майна.

Реєстрація права власності за ОСОБА_7 на 1/3 частина літньої кухні літ. «Б» 1946 року побудови та сараю літ. «Г» відповідно до довідки КП МБТІ 6471-11/1028 від 17.10.2014 року спростовуються витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №188011330 від 08.11.2019 року; листом приватного нотаріуса № 659/02-14 від 29.09.2016 про відсутність правовстановлюючих документів на 1/3 частина літньої кухні літ. «Б»1946 року побудови та сараю літ. «Г».

Так, суд погоджується з доводами позивача про порушення діями відповідача її майнових прав щодо літньої кухні сараю літ. «Г» та навісу літ. «Е».

З урахуванням встановлених судом обставин щодо права власності позивача на частку житлового будинку з надвірними спорудами та права користування земельною ділянкою на якій розміщена відповідна частина її майна, позивач має право на захист своїх прав та інтересів, встановлених ст.376 ЦК України шляхом часткового знесення самовільно побудованої літньої кухні літ. «Г» та житлового будинку, які побудовані відповідачем на місці розташування літньої кухні сараю літ. «Г» та навісу літ. «Е» відповідно до технічного паспорта від 29.08.2013 року.

Разом з тим, вимоги позивача про знесення самовільно побудованих житлових будинків літ. «Л», літ. «Л1» задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів права власності або право користування земельною ділянкою, на якій була розташована літня кухню літ. «Б» та відповідні правовстановлюючі документи щодо спірного об`єкту нерухомості літної кухні.

Відповідний позов органами місцевого самоврядування в порядку статті 376 ЦК України в межах розгляду даної справи не пред`являвся.

При вирішенні позову ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку статей 22, 386, 1166, 1192 ЦК України за знищене відповідачем майно, суд враховує, що :

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 ЦК України ).

Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони.

Для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності потрібен склад правопорушення, що складається з чотирьох елементів (протиправність, шкода, причинний зв`язок, вина).

За відсутності хоч би одного з цих елементів (крім випадків безвинної відповідальності) цивільна відповідальність не настає.

Так експертним дослідження від 10.01.2018 року № 38 встановлено, що на місці розташування літньої кухні сараю літ. «Г» та навісу літ. «Е», які належать позивачу відповідачем самовільно побудована літня кухні літ. «Г» та житловий будинок.

Предметом дослідження ринкової вартості знищеного майна були 1/3 частина літньої кухні літ. «Б», 1946 року побудови та сарай літ. «Г», 1982 року побудови, які за висновком експерту на час дослідження відсутні, але оцінені експертом в 192 946 грн.

Належних доказів на підтвердження права власності на 1/3 частина літньої кухні літ. «Б», 1946 року та сарай літ. «Г», 1982 року побудови позивачем не надано.

Окрім того, суд критично ставиться до висновку експерту в частині ринкової вартості частини зазначеного спірного майна, оскільки вона значно різниця з вартістю цього ж майна відповідно технічного паспорту від 19.07.2007 року, зведеного акту вартості господарських будівель та споруд від 05.10.2012 року, вільного акту вартості будівництва від 09.02.2012 року.

З урахуванням відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права на літню кухню літ. «Б» та сарай літ. «Г» позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди за знищене майно є безпідставними.

В процесі розгляду справи ОСОБА_3 подана заява про застосування до вимог спірних правовідносин строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за строком при встановлені судом порушеного права позивача.

З матеріалів справи вбачається, що до суду із позовом первісний позивач ОСОБА_4 звернулась 07.12.2016 року.

Разом із тим, ані в клопотанні про застосування судом строку позовної давності, ані в судових засіданнях ОСОБА_3 не послався на будь які конкретні строки, не надав відповідних доказів, з урахуванням яких, суд міг би достовірно встановити, що позивач довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а саме будівництво житлового будинку на місця розташування літньої кухні «Г» та навісу «Е». в певний час, однак, судовим захистом вчасно не скористалась.

Порушень прав ОСОБА_1 відповідачем Одеською міською Радою, до якої фактично жодні позовні вимоги не заявлені, судом, відповідно, не встановлено.

Вирішуючи позов третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, в якому він стверджував, що є власником 1/3 літньої кухні літ. «Б», а відповідач, незаконно захопивши 1/3 літньої кухні літ «Б», перешкоджає йому вільно володіти та користуватися спірним майном судом встановлено:

ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання та догляду від 27.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Орзіх В. М., належить 29/100 частин житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

29/100 частин житлового будинку складають : житловий будинку літ. «А»: 2-2; 2-3 - житлові кімнати, житловою площею 21,8 кв.м., 2-1 коридор, 1/3 літньої кухні літ. «Б», 1/3 огорожі №1,2,4,5; 1/3 мощення І.

За висновком експерта № 38 від 10.01.2018 року на момент проведення обстеження об`єкту дослідження - домоволодіння по АДРЕСА_1 , надвірні споруди -- літня кухня літ. Б відсутня, частково на місці її розташування самовільно побудований ОСОБА_3 житловий будинок літ. «Л», навіс літ. «ЛІ» , літня кухня літ. «Г».

Відповідно до ст. 387 ЦК України, ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову.

Оскільки об`єкт позову про витребування майна із чужого незаконного володіння на момент подання позову та вирішення спору не існує в натурі, третьою особою за його позовом обраний невірний спосіб захисту своїх прав.

Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень ЦК України.

Зазначене виключає задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

При вирішенні спору суд в порядку статті 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат.

Так, судовий збір та судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За час розгляду справи позивачем ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1102,40 грн., 551,20 грн.( платіжні квитанції № 80117824 від 25.10.2016 року, № 3364 від 11.11.2016 року), оплачена вартість експертного висновку в розмірі 6000 грн., що підтверджується квитанцією 0972-4578-1103-3714 від 30.08.2017 року.

В порядку п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають присудженню на користь позивача в розмірі 3825 грн.

Керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України, ст.ст.352, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 частково знести самовільно побудовану літню кухню літ. «Г» та житловий будинок, який не вказаний в жодному технічному плані з розмірами 4,55м х 7,2 м, які побудовані на місці розташування літньої кухні сараю літ. «Г» площею 10 м. та навісу літ. «Е» відповідно до технічного паспорту від 29.08.2013 року за адресою : АДРЕСА_1 .

В решті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3825 грн.

В задоволені позову ОСОБА_1 до Одеської міської Ради - відмовити.

Позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст.ст.354, 355 ЦПК України: Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси.

Повний текст рішення суду направити учасникам справи.

Суддя С.В. Маркарова

Повний текс рішення виготовлений 06.10.2020 року

06.10.20