ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/709/19 Номер провадження 22-ц/814/1874/20Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 03 червня 2020 року у складі судді Ощинської Ю.О.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства,

в с т а н о в и в:

В червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про визнання батьківства.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилася донька ОСОБА_3 , батьком якої в актовому записі про народження відповідно до статті 122 Сімейного кодексу України був записаний колишній чоловік ОСОБА_4 , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з липня 2008 року по грудень 2015 року, хоча фактично вони припинили шлюбні відносини у вересні 2012 року.

З жовтня 2012 року по березень 2014 року позивачка зустрічалася та мала близькі відносини без спільного проживання та реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , який є біологічним батьком її доньки ОСОБА_5 .

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2016 року ОСОБА_4 виключено з актового запису про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , як батька дитини у зв`язку з відсутністю факту кровного (біологічного) споріднення.

Відповідач після народження дитини надавав грошову допомогу на її утримання, цікавився її життям, проте у добровільному порядку визнати батьківство відмовляється. У виданому повторно свідоцтві про народження ОСОБА_3 батьком дитини на підставі статті 135 Сімейного кодексу України за вказівкою позивачки записаний ОСОБА_7 .

Посилаючись на наведені у позові обставини, позивачка просила суд визнати ОСОБА_1 , батьком ОСОБА_3 та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 03 червня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у повернення сплаченого судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. та у повернення витрат на проведення експертизи у розмірі 6620 грн. 70 коп., а всього на загальну суму 7389 грн.10 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доводи позивачки про батьківство відповідача підтверджуються наданими доказами.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що висновок експерта № 103-333-2019 від 09.01.2020 року містить недоліки та невідповідності і не в повній мірі відповідає Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (пункт 1 частини першої статті 374, стаття 375 ЦПК України).

По справі встановлено, що позивачка ОСОБА_2 з 19 липня 2008 року до 17 грудня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , фактично шлюбні відносини між ними були припинені з вересня 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки народилася донька ОСОБА_3 , при реєстрації народження якої в актовому записі в графі батько був записаний ОСОБА_4 .

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2016 року ОСОБА_4 виключено з актового запису Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пирятинського районного управління юстиції в Полтавській області від 28.10.2014 про народження ОСОБА_6 , як батька дитини.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 15 червня 2016 року, батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за вказівкою її матері - ОСОБА_2 записаний ОСОБА_7 (а.с. 11-12).

Згідно частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Водночас, позивачка стверджує, що біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_1 , з яким з жовтня 2012 року по березень 2014 року вона зустрічалася та мала близькі стосунки, без спільного проживання та реєстрації шлюбу.

Відповідач заперечує своє батьківство по відношенню до ОСОБА_3 .

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; за рішенням суду.

Згідно частини другої статті 128 СК України підставою для визнання батьківства за рішенням суду є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази у справі мають відповідати вимогам статей 77-80 ЦПК України щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12, 13, 81 ЦПК України).

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого згідно із статтею 10 ЦПК України є джерелом права, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства («Kalacheva v. Russia», заява № 3451/05, § 34, рішення ЄСПЛ від 07 травня 2009 року).

Отже, предметом доказування у справі є наявність кровного споріднення між відповідачем ОСОБА_1 та дитиною - ОСОБА_3 , що може доводитись будь-якими допустимими доказами, але суттєвими будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз, обов`язок доказування відповідних обставин покладається на обидві сторони.

З метою з`ясування питання чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_3 ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2019 року за клопотанням позивачки було призначено по справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу.

Згідно висновку експерта № 103-333-2019 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (а.с. 52-55) біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 практично доведено.

Не погоджуючись з даним висновком експертизи, відповідач належних та допустимих доказів на його спростування суду не надав, клопотання про призначення по справі додаткової або повторної експертизи не заявляв.

Натомість, з описової та дослідницької частини експертизи (висновок експерта № 103-333-2019) вбачається, що в генотипі ОСОБА_3 по всіх досліджуваних локусах виявлені алельні пари, які могли бути утворені шляхом успадкування алелей з генотипів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вірогідність випадкового збігу алельних характеристик підекспертних осіб з будь-яким випадково вибраним індивідуумом приведена в «Посібнику користувача набору Identifiler» і складає величину 5,01/10-18, тобто індивідуум з таким генотипом може зустрічатися в середньому в п`яти випадках на 10 000 000 000 000 000 000 випадково вибраних індивідуумів. Вірогідність підтвердження батьківська, таким чином, складає величину не менш ніж 99,99%.

Недоліки висновку експерта, на які вказує в апеляційній скарзі відповідач, результатів експертного дослідження щодо підтвердженого батьківства ОСОБА_1 по відношенню до дитини ОСОБА_3 не спростовують та ґрунтуються на його незгоді з таким висновком. Порядок проведеної експертизи не суперечить вимогам Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 р. за № 252/788 - п. 2.5 Судово-медична експертиза спірного батьківства, спірного материнства і підміни дітей.

Описка з датою народження відповідача в описовій частині висновку експерта пов`язана з опискою, допущеною в ухвалі Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2019 року про призначення експертизи, яку виправлено ухвалою цього суду від 13 березня 2020 року (а.с. 82).

Питання, які потребували роз`яснення або доповнення висновку експертом, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги, що справу було розглянуто судом у відсутність сторони відповідача попри клопотання до суду представника відповідача адвоката Манжара Д.С. від 03.06.2020 р. про відкладення судового розгляду, колегією суддів апеляційного суду відхиляються, як безпідставні, з огляду на повторну неявку відповідача та його представника в судове засідання та відсутністю поважних причин, які б перешкоджали відповідачу ОСОБА_1 прибути до суду у призначений день та час.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» з 01 червня 2020 року було відновлено пасажирські перевезення залізничним та автомобільним транспортом між Полтавською та Черкаською областями, тому посилання у клопотанні представника відповідача на запровадження профілактичних загальнодержавних заходів по недопущенню розповсюдження пандемії коронавірусної інфекції є безпідставним. На об`єктивні труднощі у відповідача бути присутнім у судовому засіданні він суду не повідомляв, клопотання про відкладення розгляду справи з наведенням таких поважних причин до суду не подавав.

За змістом статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XIIвід 27.02.91 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі, наведених вимог законодавства дотримався, на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів, з урахуванням встановлених обставин справи та вимог закону дійшов обґрунтованого висновку про наявність фактичних та правових підстав для визнання ОСОБА_1 батьком дитини - ОСОБА_3 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 03 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна