Справа № 715/88/19
Провадження № 2/715/8/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складi: головуючого судді Цуренка В.А.

секретар судового засідання Майщук С.В.

за участю представника позивача Бацей Т.М.

представника відповідача Павалюк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в смт. Глибока в залі суду справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 20 серпня 2008 року відповідачка - ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим уклала кредитний договір CVI0A800000218, згідно якого отримала кредит у розмірі 25345,38 доларів США, терміном до 19.08.2013 року, а ОСОБА_2 зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленому кредитним договором. Посилається на те, що станом на 22 жовтня 2018 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 11509,42 грн. (заборгованість за кредитом (тіо кредиту). В забезпечення зобов`язання за договором CVI0A800000218 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_3 виступає поручителем ОСОБА_2 .

Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідачів на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 11509,42 Долари США, що за курсом 28.18 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.10.2018 року складає 324335,46 грн., станом на 22.10.2018 року, за кредитним договором № CVI0A800000218 від 20.08.2008 року та судові витрати.

01 лютого 2019 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про відкриття спрощеного провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

07 лютого 2019 року від представника АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

08 лютого 2019 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про відмову в задоволенні вище вказаного клопотання про призначення відеоконференції.

21 лютого 2019 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Павалюк Г.В. до суду надійшла заява про продовження строку надання відзиву на позов та відкладення розгляду справи.

21 лютого 2019 року від відповідача - ОСОБА_2 до суду надійшли заяви про продовження строку надання відзиву на позов та відкладення розгляду справи, а також клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

28 лютого 2019 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про перехід на розгляд справи за загальними правилами та призначено підготовче засідання у вказаній справі.

01 березня 2019 року від відповідача ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Павалюк Г.В., до суду надійшов відзив на вказаний позов, згідно якого посилаються на необґрунтованість та безпідставність даного позову та просять суд відмовити в задоволенні позову.

01 березня 2019 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на вказаний позов, згідно якого посилається на необґрунтованість та безпідставність даного позову та просить суд відмовити в задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

12.03.2019 року від представника відповідача адвоката Павалюк Г.В. до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

18 березня 2019 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про зупинення провадження у даній справі до набрання законної судовим рішенням в іншій справі за №727/2044/19-ц.

20 травня 2020 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про поновлення провадження у даній справі та призначено справу до підготовчого засідання.

07 липня 2020 року від представника позивача - адвоката Бацей Т.М. до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

07 липня 2020 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про відмову в задоволенні вище вказаного клопотання.

13 липня 2020 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду.

16 жовтня 2020 року від представника позивача - адвоката Бацей Т.М. до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

19 жовтня 2020 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про задоволення вище вказаного клопотання про призначення відеоконференції.

Представник позивача Бацей Тетяна Миколаївна в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в своїх поясненнях підтвердила обставини, що викладені в позовній заяві, просила суд позов задовольнити повністю.

Вiдповiдачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, однак представник відповідача адвокат Павалюк Галина Василівна в судовому засіданні в режимі відеоконференції вимоги позову не визнала, посилалась на їх необґрунтованість та безпідставність та просила суд відмовити в задоволенні позову повністю, про що також відповідачі зазначили у відповідних відзивах на даний позов.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 серпня 2008 року відповідачка - ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим уклала кредитний договір CVI0A800000218, згідно якого отримала кредит у розмірі 25345,38 доларів США, терміном до 19.08.2013 року, та зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленому кредитним договором.

Згідно розрахунку позивача станом на 22 жовтня 2018 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 11509,42 грн. (заборгованість за кредитом (тіло кредиту).

В забезпечення зобов`язання за договором CVI0A8 листопада 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_3 виступає поручителем ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ч.1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч.5-7 статті 81 ЦПК України передбачає, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.12.2015 року у справі 715/2615/14-ц, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 жительки с. Волока Глибоцького району Чернівецької області згідно кредитного договору № CVI0A800000218 від 20 серпня 2008 року у розмірі 14866 (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят шість) доларів США, 95 центів звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки «BMW», модель 740, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , - шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. Ухвалено також вилучити у ОСОБА_2 та передати в заклад ПАТКБ «ПриватБанк» вказанийавтомобіль, комплект ключів від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля.

Представник АТ КБ «Приватбанк» Бацей Т.М. направила на адресу суду 08.07.2020 р. пояснення, в яких позивачем визнається факт вилучення у відповідача заставного автомобіля на виконання Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.12.2015 р. у справі 715/2615/14-ц, поряд з тим зазначено, що автомобіль не проданий до цього часу та перебуває на стоянці банку, відповідно жодних коштів від продажу авто на погашення боргу направлено не було, у зв`язку з чим заявлена до стягнення сума боргу згідно розрахунку є актуальною.

Отже суд приходить до висновку, що АТ «КБ «Приватбанк» отримавши рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, - не вчинив жодних дій з продажу автомобіля і погашення заборгованості в рахунок якої банк просив звернути стягнення на авто.

Окрім того, що заставний автомобіль був вилучений у відповідача за заявою Приватбанку 05.05.2017 р. даний автомобіль був знятий з обліку.

З огляду на вказане, з відповідача може бути стягнена заборгованість з урахуванням вартості вилученого в нього для реалізації заставного майна.

Передача заставного автомобіля за змістом договору застави та закону є передачею заставного майна у заклад.

Невжиття банком заходів для реалізації заставного майна, отриманого у заклад, протягом п`яти років порушує права боржника на законне очікування зарахування отриманих від реалізації майна коштів в рахунок погашення заборгованості та штучно збільшує заборгованість боржника за кредитним договором.

Оскільки за положеннями статті 11 Цивільного кодексу України сторони в договорі мають діяти добросовісно, і банк відповідно до договору обрав спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, то боржник має право очікувати погашення заборгованості за рахунок предмета застави, який забезпечує отриманий боржником кредит та який вибув з володіння, користування та розпорядження боржника внаслідок дій Банку.

Разом з тим, слід прийняти до уваги, що визначена договором застави вартість предмету застави, що погоджена обома сторона за взаємною згодою станом на 20.08.2008 р. становить 142 605,79 грн., що по курсу НБУ на час укладення договору (4,84 грн. за 1 дол. США ) становило 29 464 дол. США. (п. 16.8 кредитного договору).

Позивачем до позову не надано жодних доказів того, що вони добросовісно користувалися своїм правом, що надане їм судом, від імені боржника продати автомобіль, що такий автомобіль був оцінений за нинішніми ринковими цінами та взагалі був виставлений на продаж.

Однак, зважаючи на взаємне погодження між сторонами вартості предмету застави у кредитно-заставному договорі у розмірі 29 464 дол. США, - за рахунок його продажу банк мав та має можливість в повному обсязі погасити стягувану за рішенням суду заборгованість у розмірі 14 866,95 дол. США, з яких тіло кредиту складає 11 509,42 дол. США., котре і є предметом даного позову. І саме банк за своєю волею обрав у 2015 році такий спосіб захисту своїх прав, як звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення наявного у боржника боргу, однак не реалізував це право з незалежних від волі та дій боржника.

Обставини, що зазначені представником позивача про те, що банк не зміг реалізувати автомобіль, вилучений у відповідача по незалежним від банку причинам, не може прийматися судом, оскільки у підтвердження вказаного Банком не надано належних та допустимих доказів, а відповідач також не міг би сприяти продажу майна, яке вилучено банком за рішенням суду та знято з обліку за заявою банку.

За ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог й заперечень.

Згідно з частиною четвертою статті 612 ЦК України, прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

За таких обставин, заявлена до стягнення сума заборгованості є недоведеною позивачем, оскільки ним не були враховані суттєві обставини, що впливають на розрахунок заборгованості - звернення стягнення на майно відповідача (заставний автомобіль), наявність у банку всіх прав та можливостей реалізувати заставний автомобіль та отримані від його реалізації кошти направити на погашення кредиту.

Згідно рішення суду про звернення стягнення на авто в рахунок погашення заборгованості за кредитом, відповідач позбавлений свого майна вартість якого повинна бути направлена на погашення заборгованості.

Таким чином наступні вимоги позивача про погашення кредиту (ті, що заявлені після винесення судом рішення про звернення стягнення на предмет застави, згідно якого право продажу предмету застави належить виключно банку, а сам предмет застави перебуває у володінні та розпорядженні банку) можуть бути заявлені банком виключно у разі, якщо виявиться, що на погашення кредиту виявилась недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет застави.

Таким чином, позивачем не надано доказів, що підтверджують позовні вимоги, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

Окрім цього слід зазначити, що вказана правова позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду під час розгляду аналогічних спорів.

Так, зокрема, у Постанові від 11.12.2019 р. переглядаючи справу №219/4755/15-ц у касаційному порядку Верховний Суд підтримав рішення попередніх інстанцій та відмовив АТ «КБ «Приватбанк» у стягненні, в т.ч., боргу за тілом кредиту, у зв`язку з тим, що банк не вчинив жодних дій по фактичному продажу предмета застави, на який раніше було звернуто стягнення за Рішенням суду, та який фактично був вилучений банком у боржника.

Зокрема, суд касаційної інстанції зазначив, що «звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 30 233, 44 грн, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав розрахунку фактичної суми заборгованості станом на 18 травня 2015 року з урахуванням набрання чинності рішенням суду першої інстанції від 20 квітня 2011 року про звернення стягнення на предмет застави», - тобто у розрахунку заборгованості не було враховано вартість заставного автомобіля, на який банк звернув стягнення та який був фактично вилучений з володіння, користування та розпорядження боржника.

Суд касаційної інстанції також зазначив, що «здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Встановивши, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2011 року були задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, спірний автомобіль добровільно був переданий відповідачем банку, однак вказане рішення не було виконано у зв`язку з незаконним вилученням автомобіля працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк», які в подальшому були звільнені, відтак у даних правовідносинах мало місце прострочення кредитора, з урахуванням того, що банк використав своє право на дострокове стягнення кредитної заборгованості, суди дійшли обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову».

Аналізуючи наявні в справі матеріали, докази надані сторонами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому у їх задоволенні слід відмовити повністю.

На пiдставi викладеного, ст.ст. 509, 526, 530, 610, 611-613, 1046, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 жовтня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя: