РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючий суддя - Якуша Н.В.,

за участю секретаря судових засідань - Коваль А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника позивача адвоката Скульського Сергія Івановича до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Скульського С.І. звернулась до суду із позовною заявою до відповідача, в якій просить збільшити розмір аліментів, який стягується на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2013 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідача ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягування з 21 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду від 16.09.2013 року, є меншим, ніж встановлений законом та не є достатнім для утримання дитини.

Позивач ОСОБА_1 та її представник Скульський С.І. у судове засідання не з`явились, представник позивача надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги про стягнення аліментів, просив вимоги задовольнити, розглянути справу у їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, повідомив суд, що щомісячно сплачує аліменти в розмірі 1018 грн. на утримання їх спільної дитини.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.04.2010 року по 26.09.2013 року і є батьками доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 29.10.2010 року.

Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.09.20013 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_2 року народження на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1000 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з 16.07.2013 р. до повноліття дитини. Рішення суду набрало законної сили.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що підставою, через яку позивач звернулась до суду із позовом є брак коштів, які вона заробляє, що не вистачає для забезпечення належного для дитини рівня життя, а розмір аліментів, який був присуджений до стягнення, не відповідає прожитковому мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, встановлений статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України».

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

За змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів тощо, або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього з`явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров`я, що потягло додаткові грошові витрати.

Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів.

Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року в справі №632/580/17, провадження № 61-51сво18, Верховний Суд дійшов висновку, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Також суд звертає увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Отже, зважаючи на зазначене, суд не вбачає правових підстав для збільшення розміру аліментів виходячи із зміни законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину.

Продовжуючи досліджувати аргументи позивача, суд погоджується з тим, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, як зазначалося вище, законодавець пов`язує можливість ініціювання питання щодо збільшення аліментів у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника таких аліментів або зміни його сімейного стану, або навпаки, погіршення матеріального стану одержувача аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника або погіршення матеріального стану одержувача аліментів, один з батьків дитини, з яким вона мешкає, може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Проте, доказів відповідно до приписів ст.ст. 77-78 ЦПК України щодо суттєвої зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача, чи погіршення здоров`я позивачем суду не надано. Тобто, нових обставин, що зумовили б зміну розміру аліментів позивачем не наведено.

Враховуючи викладене, беручі до уваги, що доказів зміни майнового стану сторін, в тому числі погіршення матеріального стану позивача, суду не надані, дослідивши обставини справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Крім того, виходячи із розміру аліментів, які позивач бажала отримувати за новим рішенням суду, судом вбачається, що з огляду на те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на січень 2020 року для дитини віком з 6 років до 18 років дорівнює 1109 грн., то розмір аліментів, який був присуджений за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2013 року у сумі 1000 грн. (на теперішній час проіндексований і складає 1018 грн.), майже дорівнює гарантованому розміру аліментів на дитину відповідного віку станом на день звернення позивача до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Обов`язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення, керуючись при цьому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за № 1078, з наступними змінами та доповненнями. Отже, відповідно до чинного законодавства саме на державного виконавця покладено обов`язок зі стягнення з боржника аліментів у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, що складає 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, стягнення гарантованого мінімуму на дитину відповідного віку повинно відбуватися державним виконавцем саме із врахуванням цих положень.

Окремої вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів, визначений рішенням суду в порядку ч.3 ст. 181 СК України, позивач до суду не заявляла, а тому підстав для такої зміни немає. Формулюючи позовні вимог позивач визначила їх саме як збільшення розміру аліментів, що відповідно до положень статті 192 СК України потребують певних критеріїв доказування, яких позивач не дотрималась.

Судові витрати, відповідно до вимог ч. 7 ст. 141 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.7, 8, 12, 13, 141, 258-259 ЦПК України, ст.ст.180,181,182,184,192 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в особі представника позивача адвоката Скульського Сергія Івановича до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

Представник позивача -адвокат Скульський Сергій Іванович, адреса для листування: АДРЕСА_2

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 10.02.2020 року.

Суддя-