КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/2161/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 367/3877/15-ц

06 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарях - Куркіній І.В., Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області, який діє в інтересах Держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання незаконним рішення ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року Перший заступник прокурора Київської області в інтересах Держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання незаконним рішення ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до рішення Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 30 жовтня 2010 року серії ЯЛ №217569.

Вважав, що рішення селищної ради прийнято , а державний акт на право власності на земельну ділянку виданий з порушенням вимог чинного законодавства, тому є незаконними та мають бути визнані недійсними.

Згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції від 12.10.2010) до розмежування земель державної і комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Водночас, перевіркою встановлено, що рішенням Гостомельської селищної ради від 11.03.10 № 1298-50-V у приватну власність громадянину передано земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель.

За інформацією управління Держземагентства у м. Ірпені згідно з планово- картографічними матеріалами вказана земельна ділянка знаходяться за межами населеного пункту.

Крім того, відповідно до проекту землеустрою, який затверджено оспорюваним рішенням, відведення земельної ділянки передбачене за рахунок земель запасу селищної ради , однак у період з 01.01.2009 року по 01.01.2011 року на території Гостомельської селищної ради згідно з державною статистичною звітністю за формою 6-зем площа земель запасу не змінювалася.

Також ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» визначено, що землі Лісового фонду за межами населених пунктів не можуть передаватися до комунальної власності.

На момент відведення спірна земельна ділянка, згідно з інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» та ВО «Укрдержліспроект», перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі № 12 Київського лісництва.

За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 08.10.2014 року, спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.1956 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.1956 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління зеленої зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га, вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2715 від 17.12.2001 року на виконання рішення Київської міської ради від 02.10.2001 року № 59/1493, Київське державне комунальне об`єднання зеленого будівництва «Київзеленбуд» перейменовано на Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації «Київзеленбуд», а державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство - на комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство». Лісовпорядні роботи проводилися в 1945-46, 1952-59, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках.

Водночас, перевіркою встановлено, що погодження на вилучення з постійного користування вказаної спірної ділянки КП «Святошинське лісопаркове господарство» не надавало, уповноважений орган державної влади відповідного рішення не приймав. Отже спірна земельна ділянка була надана у приватну власність ОСОБА_1 з порушенням положень ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України та порядку, визначеного ст.ст. 149, 151 цього Кодексу.

Зауважував, що земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_1 передано з порушенням порядку зміни цільового призначення земель, визначеного ч.ч. 1, 4 ст. 20 Земельного кодексу України та ч. 2 ст. 57 Лісового кодексу України.

Також в порушення вимог ст. 20 Земельного кодексу України у проекті землеустрою, затвердженому спірним рішенням Гостомельської селищної ради, відсутнє погодження органу лісового господарства.

Таким чином, цільове призначення вказаної земельної ділянки змінено в порушення вказаних норм земельного та лісового законодавства не уповноваженим органом, за відсутності погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства, землю відведено для житлової забудови за межами населеного пункту, що відповідно до Земельного кодексу України є підставою для визнання недійсним оспорюваного рішення Гостомельської селищної ради Київської області.

З огляду на викладене, вважає, що земельну ділянку площею 0,1500 га у смт. Гостомель було передано Гостомельською селищною радою Київської області у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 з перевищенням визначених законом повноважень, в порушення вимог ст.ст. 12, 20, 38, 39, 84, 116, 118, 122, 149, п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 33, 57 Лісового кодексу України, п. 34 ст. 36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», так як вказана земельна ділянка є ділянкою лісогосподарського призначення, знаходилась у власності держави, за межами населеного пункту смт. Гостомель, не вилучалась у постійного користувача, а рішення Гостомельської селищної ради від 11.03.2010 року № 1298-50- V є незаконним та має бути визнано недійсним.

Оскільки право власності на спірну земельну ділянку до ОСОБА_1 перейшло на підставі рішення селищної ради, яке є незаконним, то виданий на підставі вказаного рішення державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 217569 підлягає визнанню недійсним.

Крім того зазначає, що Указом Президента України від 01.05.2014 № 446/2014 «Про зміну меж Національного природного парку «Голосіївський», територію парку розширено на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд».

Згідно пояснювальної записки та проектних матеріалів до вище вказаного Указу Президента, розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», в тому числі, кварталу № 12, за рахунок якого відведено спірну земельну ділянку.

Таким чином, спірна земельна ділянка, яка була відведена Гостомельською селищною радою Київської області під забудову, наразі є територією Національного природного парку «Голосіївський» та відноситься до земель природно-заповідного фонду, а розпорядником земель природоохоронного призначення є Кабінет Міністрів України.

Звернув увагу на те, що про допущені Гостомельською селищною радою порушення вимог закону прокуратура довідалася лише після проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства відповідно згідно постанови Про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16 травня 2014 року № 51, з позовом до суду прокурор звернувся 16.06.2015 року, а тому строк позовної давності не пропущено.

На підставі наведеного просив суд:

визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", яким затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1500 га;

визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №217569, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0021 площею 0,1500 га;

витребувати з володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0021 площею 0,1500 га, вартістю 29944,50 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області, який діє в інтересах Держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання незаконним рішення ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції не надано належну правову оцінку жодному з доводів позовної заяви, не встановлено наявність чи відсутність підстав для задоволення позовних вимог по суті та застосовано строки позовної давності без визначення обсягу прав та законних інтересів позивача, які порушені у спірних правовідносинах. Зокрема, судом першої інстанції не надано оцінки доводам позивача про те, що Гостомельська селищна рада розпорядилася земельною ділянкою лісогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту смт. Гостомель, з порушенням порядку зміни її цільового призначення, без погодження з органом лісового господарства, чим порушено інтереси Держави в особі Кабінету Міністрів України. Також не взято до уваги те, що спірна земельна ділянка є територією Національного природного парку "Голосіївський", відноситься одночасно й до земель природно-заповідного фонду, вкритих лісом, перебувала в постійному користуванні комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство», чим також порушено інтереси Держави в особі Кабінету Міністрів України.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прокурором пропущено трирічний строк позовної давності, визначений законом для звернення до суду з позовом про захист порушеного права, оскільки у період 2011-2012 років прокурором міста Києва було пред`явлено 18 аналогічних позовів до Гостомельської селищної ради про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними державних актів, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд помилково вважав, що про факт передачі спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення ОСОБА_1 під забудову, прокуратурі було відомо ще з жовтня 2010 року, а саме з моменту отримання оригіналів рішень Гостомельської селищної ради про передачу у власність громадян земельних ділянок по АДРЕСА_2 , отриманих на підставі вимоги прокуратури м. Ірпеня від 06.10.2010 року за № 8802. Судом першої інстанції до спірних правовідносин неправильно застосовано положення Цивільного кодексу України щодо застосування строку позовної давності, що обмежило право Кабінету Міністрів України, в інтересах якого прокурор звернувся до суду з позовом про захист права власності на землю, як учасника цивільних правовідносин, порушеного прийняттям незаконного рішення Гостомельської селищної ради та набуттям відповідачкою права приватної власності на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення.

Судом першої інстанції не було враховано, що у самому тексті оспорюваного рішення селищної ради немає інформації, яка дає можливість ідентифікувати земельну ділянку відповідача із землями лісогосподарського призначення, що перебували у постійному користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство». У зв`язку з цим прокурор не міг знати про порушене право Кабінету Міністрів України на розпорядження та речове право на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення з часу прийняття оскаржуваного рішення, а тому висновок суду першої інстанції про відлік строку позовної давності у спірних правовідносинах з моменту витребування прокурором оспорюваного рішення селищної ради є безпідставним.

Також, суд не звернув увагу на наявні в матеріалах справи докази того, що Гостомельською селищною радою, на виконання вимоги прокуратури м. Ірпеня від 06.10.2010 за № 8802, супровідним листом від 23.10.2010 року було направлено до прокуратури 50 рішень про надання селищною радою безкоштовно у приватну власність громадян земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_2 , у той час як Гостомельською селищною радою упродовж 2010 року було прийнято 81 таке рішення. При цьому вказаний лист не містить будь-якої інформації щодо номерів цих рішень та дати їх прийняття, щодо осіб, яких вони стосуються.

У зв`язку з цим судом невірно застосовано строки позовної давності до вказаних правовідносин, оскільки жодних доказів про одержання прокуратурою оспорюваного рішення Гостомельської селищної ради від 11.03.2010 року №1298-50-V і доданих до нього матеріалів відповідачами суду не надано.

Твердження суду про поінформованість позивача з 2010 року про порушені інтереси держави не ґрунтується на матеріалах справи та є безпідставним з огляду на те, що Кабінет Міністрів України, який визначений прокурором у якості позивача у спірних правовідносинах, не був взагалі учасником ні вилучення та подальшого користування спірною земельною ділянкою, ні зміни її цільового призначення. Більше того, до повноважень Кабінету Міністрів України не віднесено функцій здійснення контролю у сфері земельних правовідносин та він не має повноважень щодо витребування від органів державної влади землевпорядної документації, інформації відносно користувачів земельних ділянок, тощо, для їх перевірки .

Отже судом першої інстанції не враховано, що Кабінет Міністрів України, який від імені Держави здійснює повноваження власника земель лісогосподарського призначення державної форми власності, дізнався про порушення його права на розпорядження спірною землею лише після пред`явлення прокурором цього позову.

Обмежившись лише посиланням на пред`явлення прокурором у період 2011-2012 років 18 позовів до Гостомельської селищної ради щодо незаконної передачі у власність громадян під забудову земельних ділянок в смт. Гостомель Київської області, суд не з`ясував, якими конкретними доказами підтверджується та обставина, що прокурору стало відомо у 2010 році про порушення права саме Кабінету Міністрів України, а не Київської міської ради, у зв`язку з передачею у приватну власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області відхилено, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 лютого 2018 року касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2018 року апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задоволено частково. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області, який діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання незаконним рішення ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки.

Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року касаційну скаргу заступника прокурора Київської області в інтересах Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні прокурор відділу прокуратури Київської області Холоденко А.С. та представник Кабінету Міністрів України Сінько Андрій Андрійович повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Захарчук Іван Анатолійович в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача Гостомельської селищної ради Київської області Ковальчук Уляна Ярославівна в судовому засіданні 15 січня 2020 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. В судове засідання 06 лютого 2020 року представник Гостомельської селищної ради Київської області не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому порядку, причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Представник третьої особи Комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство» в судове засідання також не з`явилися, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причин своєї неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що селище міського типу Гостомель було утворено відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 15.11. 1938 року № 39/22 в існуючих межах Гостомельської сільради.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих № 566 від 22 липня 1967 року село Мостище було віднесено до складу і в підпорядкування Гостомельської селищної ради Київської області.

Згідно рішення виконкому Київської обласної ради депутатів трудящих від 28.10.1968 року № 791 "Про затвердження адміністративних меж міських (селищних) Рад депутатів трудящих Київської області" було затверджено адміністративні межі Ірпінського регіону разом із адміністративними межами селища Гостомель, яке входило до складу м. Ірпінь.

Рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення 30 жовтня 2010 року на ім`я ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯЛ № 217569 на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови заступника прокурора Київської області про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16 травня 2014 року № 61 вирішено провести перевірку в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів в Гостомельській селищній раді Київської області з питань додержання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок у власність громадян для будівництва житлових будинків, загальною площею 12,75 га.

Звертаючись до суду з позовом в інтересах Держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання незаконним рішення ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, є власністю держави і знаходилась у користуванні Комунального підприємства "Святошинське лісопаркове господарство". Рішення Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року № 1298-50-V, яким затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 є незаконним, так як сільська рада розпорядилась земельною ділянкою лісогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту - селища Гостомель . Право розпорядження такою земельною ділянкою віднесено до повноважень відповідного органу виконавчої влади згідно п. 12 Перехідних положень ЗК України. В порушенні вимог ст.ст. 38,116,118,149,151 ЗК України спірну земельну ділянку надано у власність ОСОБА_1 без припинення права постійного користування нею КП " Святошинське лісопаркове господарство". Гостомельською селищною радою при прийнятті оскаржуваного рішення порушені також вимоги ст.ст. 20,21 ЗК України, ст. 57 Лісового Кодексу України щодо порядку зміни цільового призначення землі. Зазначав також, що Указом Президента України від 01.05.2014 року № 446/2014 вказана земельна ділянка віднесена до земель Національного природного парку " Голосіївський " та відноситься до земель природно-заповідного фонду.

Відмовляючи в задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області, який діє в інтересах Держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання незаконним рішення ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, суд першої інстанції посилався на те, що на час прийняття оспорюваного рішення Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року № 1298-50-V та передачі у приватну власність відповідачки спірної земельної ділянки, вказана земельна ділянка перебувала у постійному користуванні КП "Святошинське лісопаркове господарство" та, відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, знаходилась у кварталі № 12 Київського лісництва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14 167 га, вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України, а тому надання спірної земельної ділянки у власність відповідачки є незаконним. Проте позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, клопотання про поновлення строку не заявлено, доказів поважності причин його пропуску не надано, відповідачі подали заяви про застосування до вказаних позовних вимог строку позовної давності, а тому порушене право власності Держави на спірну земельну ділянку не підлягає захисту у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. п. а), б) ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядженнями землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

За статтею 13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.

Відповідно до положень ст. ст. 20, 21 ЗК України, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Згідно з п.ґ ч. 3 ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частиною першою статті 116 ЗК України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За правилами ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до частини дев`ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 га для не лісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Згідно з п. 12 Перехідних положень ЗК України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

З наданих та досліджених в судовому засіданні планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, якими є планшети №№ 1 та 4, карта-схема поділу лісів за категоріями Святошинського лісопаркового господарства, викопіювання з проекту формування і встановлення меж Гостомельської селищної ради Київської області встановлено, що спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту смт. Гостомель Київської області і відноситься до земель лісогосподарського призначення.

Згідно інформації, викладеної у листі КП "Святошинське лісопаркове господарство" від 21 листопада 2014 року, наданої на запит прокурора, відповідно до статуту підприємства, зареєстрованого Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією 11 березня 2002 року, воно є правонаступником Державного лісопаркового господарства, заснованого на комунальній власності та здійснює лісогосподарську діяльність на закріпленій території. Згідно постанови ЦК КП України і Ради Міністрів Української РСР № 673 від 20 червеня 1956 року ( п.1) за ДКП " Святошинське лісопаркове господарство" було закріплено підпорядковані Київській міській радів, без виключення з Держлісфонду частина лісів зеленої зони м.Києва загальною площею 32 359 га, в том числі 16 329 га згідно додатку до вказаної постанови. Відповідно до рішення виконком Київради депутатів трудящих від 09.06. 1969 року № 899 " Про встановлення меж м. Києва", межа м. Києва проходить саме по межах території КП " Святошинське ЛПГ". відповідно до п.5 Прикінцевих положень чинного ЛК України, до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані в користування землі є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які виготовлюються кожні 10 років. Чинні на даний час матеріали лісовпорядкування встановленому законодавством порядку виготовлені у 2009 році. Протягом 2010 року Гостомельською селищною радою Київської області прийнято 81 рішення про надання в приватну власність земельної ділянки під індивідуальну забудову, загальною площею понад 25 га. Підприємство не надавало будь-0якої згоди на вилучення земельних ділянок лісогосподарського призначення, а також не надавало згоди на зміну цільового призначення цих земель.

На момент прийняття рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.2010 року " 1298-50-V про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , вказана земельна ділянка згідно з інформацією КП "Святошинське лісопаркове господарство" та ВО "Укрдержліспроект" перебувала у постійному користуванні лісгоспу та, відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, знаходилась у кварталі № 12 Київського лісництва ( а.с. 24-26 т.1) .

За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання "Укрдержліспроект" від 08.10.2014 року, викладеної в листі від 27.02.2015 року та доданого до нього фрагменту кадастрової карти України з нанесеними межами Святошинського ЛПК Київського лісництва, земельні ділянки з кадастровими номерами , вказаними у листі прокурора, згідно Публічної кадастрової карти накладаються на кв. 7,12,18, 19 Київського лісництва Святошинського ЛПГ . В переліку вказаних земельних ділянок зазначена і спірна земельна ділянка з кадастровим номером :1:101:021.

Згідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З урахуванням вимог ЗК України та ЛК України, землі Лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання. При цьому,протягом 2010 року Гостомельською селищною радою Київської області було прийнято 81 рішення про надання в приватну власність громадян земельних ділянок лісогосподарського призначення під індивідуальну забудову, загальною площею понад 25 га., розпорядження якими відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року по справі №367/3240/15-ц.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки розпорядження земелями Державного лісового фонду належить до виключної компентеції Кабінету Міністрів України, рішення про вилучення таких земель із державної власності не приймалось, спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель і відноситься до земель лісогосподарського призначення, то надання вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, є незаконним.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог прокуратури щодо незаконності рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", яким затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1500 га.

Вважаючи вірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог прокуратури щодо незаконності рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V , колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, про застосування якого заявлено відповідачами, з огляду на наступне.

Перший заступник прокурора Київської області у позовній заяві посилався на те, що про допущені Гостомельською селищною радою порушення вимог закону при надані у приватну власність громадян земельних ділянок, в тому числі і земельної ділянки площею 0,1500 га у власність ОСОБА_1 , прокуратура дізналася лише після перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі Постанови про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16.05.2014 №51, з даним позовом до суду прокуратура в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернулась 16.06.2015 року, а тому строк позовної давності прокуратурою не пропущено.

Частиною другою статті 2 ЦК Українипередбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170цього Кодексунабуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду) у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

На прокуратуру відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду) покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Статтею 45 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду) визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. І лише у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і набуває статусу позивача.

Верховний Суд України в рішенні від 03 лютого 2016 року у справі № 6-75цс15 зазначив, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності починається з одного й того самого моменту - коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Обґрунтовуючи свої висновки про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, суд першої інстанції зазначав, що про прийняття Гостомельською селищною радою рішень щодо надання у власність громадян земель лісогосподарського призначення прокуратурі було відомо ще в 2011-2012 роках, так як у відповіді КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 21.11.2014 року №873 зазначено, що з листа прокуратури м.Києва їм стало відомо, що протягом 2011-2012 року прокуратурою було пред`явлено 18 позовів щодо надання земельних ділянок площею 2,7 га., про скасування рішень Гостомельської селищної ради, державних актів та повернення земельних ділянок. Посилався також на те, що прокуратурою м. Ірпеня Київської області в 2010-2011 роках проводилась перевірка законності прийнятих рішень Гостомельської селищної ради щодо передачі у власність земельних ділянок по АДРЕСА_2 та 25 жовтня 2010 року оригінали рішень Гостомельської селищної ради, а також повний пакет документів, на підставі яких приймалися вказані рішення, були надані для вивчення прокурору м. Ірпеня Київської області.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки з листа КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 21.11.2014 року №873 вбачається, що протягом 2010 року Гостомельською селищною радою Київської області було прийнято 81 рішення про надання в приватну власність земельних ділянок під індивідуальну забудову, загальною площею понад 25 га. На виконання вимоги прокуратури м. Ірпеня від 06.10.2010 року за № 8802 Гостомельською селищною радою супровідним листом від 23.10.2010 року було направлено до прокуратури м. Ірпеня Київської області 50 рішень Гостомельської селищної ради про надання селищною радою безкоштовно у приватну власність земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_2 . Посилаючись на обставини, викладені у вказаному листі, суд першої інстанції не врахував, що Гостомельською селищною радою упродовж 2010 року було прийнято 81 про надання громадянам земельних ділянок, а до прокуратури селищною радою було направлено лише 50 таких рішень (а.с.22-23,80 т. 1) . Вказаний лист не містить будь-якої інформації щодо номерів цих рішень селищної ради та дати їх прийняття, осіб, яких вони стосуються.

З матеріалів справи також вбачається, що 04.07.2011 року Прокуратура міста Ірпеня Київської області електронним листом надіслала Гостомельському селищному голові вимогу про надання до 05.07.2011 року, в числі інших, рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.2010 року № 1298-50-У.

Матеріали справи не містять доказів виконання Гостомельською селищною радою вказаної вимоги Прокуратури міста Ірпеня Київської області щодо надання рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.2010 року № 1298-50-V.

Жодних доказів про одержання органами прокуратури оспорюваного рішення від 11.03.2010 року №1298-50-V і доданих до нього матеріалів відповідачами суду не надано.

З викладеного вбачається, що про порушене право власності держави на землі лісового фонду при прийняті рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.2010 року № 1298-50-V прокуратурі стало відомо лише після перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі постанови заступника прокурора Київської області І.Грабець про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16.05.2014 року №51.

Після проведеної перевірки, 02.03.2015 року Прокуратура Київської області звернулася до Гостомельської селищної ради з листом, в якому просила до 05.03.2015 року, в числі інших рішень селищної ради, надати копію рішення від 11.03.2010 року №1292-50-V.

Листом від 13.03.2015 року архівний відділ виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області повідомив Прокуратуру Київської області про те, що в документах архівного фонду рішення Гостомельської селищної ради від 11.03.2010 року №1292-50-V не виявлено.

З даним позовом прокурор звернувся до суду в червні 2015 року.

З урахуванням зазначеного, висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, про застосування якого просили відповідачі, колегія суддів вважає помилковим, так як він не ґрунтується на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених доказах та вимогах ст.ст. 261, 267 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для застосування до позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області, який діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання незаконним рішення ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки наслідків спливу строку позовної давності є обґрунтованими.

Доводи відповідачів про те, що Кабінет Міністрів України, здійснюючи належним чином свої повноваження щодо захисту інтересів права власності Держави на землі лісового фонду, міг дізнатись про наявність оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає безпідставними, так як Кабінет Міністрів України не був учасником ні вилучення, а ні зміни цільового призначення земельної ділянки та до його повноважень не відноситься функція здійснення контролю у сфері земельних відносин, у зв`язку з чим, Кабінет Міністрів України дізнався про порушення свого права лише після пред`явлення прокурором позову.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги про безпідставну відмову суду першої інстанції у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності є обґрунтованими, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2015 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовної вимоги Першого заступника прокурора Київської області, який діє в інтересах Держави в особі Кабінету Міністрів України про визнання недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", яким затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , оскільки вказане рішення прийняте Гостомельською селищною радою Київської області з перевищенням повноважень.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним, виданого на підставі вказаного рішення селищної ради, державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №217569, виданого ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0021 площею 0,1500 га, колегія суддів приходить до висновку про те, що вказана вимоги не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

З огляду на те, що рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", яким затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 визнано недійсним, а для вирішення питання про задоволення вимоги про їх витребування не є ефективним способом захисту права власника оспорювання державного акту, то вимога про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №217569, виданого ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0021 площею 0,1500 га. задоволенню не підлягає.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року по справі №367/2022/15-ц.

У свою чергу, згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не могла законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку, оскільки набула таке право власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідачки на землю стало можливим у результаті прийняття Гостомельською селищною радою незаконного рішення та видачі на його підставі державного акту на землю.

Верховний Суд України у справі №6-1376ц16 дійшов висновку, що витребування спірних земельних ділянок із володіння відповідачів відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми ст. 388 ЦК України у зв`язку з порушенням органом місцевого самоврядування низки вимог ЛК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спорах щодо земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

При цьому колегією суддів також враховується, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року та інші) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Згідно положень частини першої статті 83, частини першої статті 84, статті 122 ЗК України, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

За таких обставин у даній справі, «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки із володіння ОСОБА_1 є задоволенням суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земель лісового фонду, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.

В питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не грунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»).

Європейський суд з прав людини, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року).

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист право на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність та поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Основною рисою земель лісового фонду є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Планування використання земель лісового фонду здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням.

ОСОБА_1 не мала перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель державного лісового фонду, які не можуть передаватися у приватну власність, а тому вони вибувають з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність поведінки відповідачки під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів.

Аналогічні правові висновки, висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, провадження № 14-76цс18, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, провадження № 14-95цс18 і від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, провадження № 14-71цс18.

З огляду на те, що рішення про розпорядження спірною земельною ділянкою державної власності було прийняте Гостомельською селищною радою Київської області з перевищенням повноважень, спірна земельна ділянка вибула з володіння власника - Держави - поза його волею, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для витребування зазначеної земельної ділянки від ОСОБА_1 на користь Держави в особі Кабінету Міністрів України в порядку статті 388 ЦК України.

Одночасно колегією суддів враховується, що загальний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та не погіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес ОСОБА_1 у збереженні права на земельну ділянку.

Отже, витребування земельної ділянки у відповідачки не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном, тому колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовної вимоги про витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_1 спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:101:0021 площею 0,1500 га, яка незаконно вибула із власності держави.

У свою чергу, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано оцінки фактичним обставинам справи, а саме тому, що Гостомельська селищна рада розпорядилася земельною ділянкою лісогосподарського призначення, що розташована за межами населеного пункту смт. Гостомель, з порушенням порядку зміни її цільового призначення, без погодження з органом лісового господарства, чим порушено інтереси Держави в особі Кабінету Міністрів України, оскільки Ірпінським міським судом Київської області досліджено докази та надано відповідну оцінку обставинам справи й зроблено обґрунтований висновок про доведеність позовних вимог, але відмовлено у задоволенні позову прокурора з підстав пропуску строку позовної давності .

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що спірна земельна ділянка є територією Національного природного парку "Голосіївський", відноситься одночасно й до земель природно-заповідного фонду, вкритих лісом, чим також порушено інтереси Держави в особі Кабінету Міністрів України, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Згідно Указу Президента України "Про зміну меж Національного природного парку "Голосіївський" від 01 травня 2014 року змінено межі Національного природного парку "Голосіївський" шляхом розширення його території на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд", що включаються до складу національного природного парку "Голосіївський" без вилучення у землекористувача.

Відповідно до пояснювальної записки та проектних матеріалів до вказаного Указу Президента України, розширення відбулося за рахунок земель лісогосподарського призначення Святошинського лісництва - квартали 1-101 та Київського лісництва квартали 7,8 (частково до Гостомельської траси), 18-21,22 (частково до Гостомельської траси), 26-30,31 (частково до Гостомельської траси), 35-43,44 (частково до Гостомельської траси), 46-57, 60-72, 74-85, 87-93, 99-105, 110-112, 113-122.

Вказаним указом зобов`язано Кабінет Міністрів України забезпечити розроблення протягом 2015-2016 років проекту землеустрою з організації та встановлення меж території, що включається до складу національного природного парку "Голосіївський" без вилучення у землекористувача.

З відповіді Управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області від 20 березня 2015 року, адресованої прокуратурі Київської області, вбачається, що у зв`язку з відсутністю землевпорядної документації із зазначенням меж парку "Голосіївський", управління не має можливості надати інформацію про входження земельних ділянок з вказаними у листі кадастровими номерами до меж парку "Голосіївський" (в тому числі, з кадастровим номером :01:101:0021 згідно запиту від 27 лютого 2015 року № 05/1-378).

Отже, на час розгляду справи інформація про входження спірної земельної ділянки до меж національного природного парку "Голосіївський" - відсутня, тому доводи прокурора про те, що спірна земельна ділянка розташована на території Національного природного парку "Голосіївський" не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, оспорюване рішення Гостомельської селищної ради було прийняте 11.03.2010 року і суд перевіряє правовий статус спірної земельної ділянки саме на час прийняття вказаного рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Першого заступника прокурора Київської області підлягає частковому задоволенню, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову Першого заступника прокурора Київської області, який діє в інтересах Держави в особі Кабінету Міністрів України, визнання недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" та про витребування з володіння ОСОБА_1 на користь Держави в особі Кабінету Міністрів України земельної ділянки з кадастровим номером :01:101:0021 площею 0,1500 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на АДРЕСА_1 . У задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку слід відмовити.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що за подання до суду позовної заяви прокуратура судовий збір не сплачувала, оскільки була звільнена від його сплати на підставі Закону України «Про судовий збір».

При цьому за подання позову, в якому містилося 2 немайнові вимоги та 1 майнова вимога, підлягало б сплаті 730,80 грн. (243,60 грн.*2+243,60 грн.)

В результаті апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову, а саме про визнання недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V та про витребування з володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельної ділянки.

Отже, з Гостомельської селищної ради Київської області та ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню по 243,60 грн. судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви.

За подання апеляційної скарги прокурором Київської області було сплачено 803,88 грн. судового збору, та враховуючи її часткове задоволення з Гостомельської селищної ради Київської області та ОСОБА_1 на користь прокуратури Київської області підлягає стягненню по 267,96 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги з кожного.

Керуючись пунктом 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, статтями 12,13,19,20,21,55,56,57,84,116,122,149,155 ЗК України, ст.ст.257,261,267, 388 ЦК України, ст.ст. 141,367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Першого заступника прокурора Київської області, який діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання незаконним рішення ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки - задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", яким затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

Витребувати з володіння ОСОБА_1 на користь Держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0021 площею 0,1500 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на АДРЕСА_1 , вартістю 29944,50 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Гостомельської селищної ради Київської області в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Стягнути з Гостомельської селищної ради Київської області на користь прокуратури Київської області судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 267,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Київської області судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 267,96 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2020 року.

Головуючий: Судді: