Дата документу 20.10.2020 Справа № 323/2244/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 323/2244/20 Головуючий у 1 інстанції Фісун Н.В.
Провадження №22ц/807/3249/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Бєлки В.Ю.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2020 року про відмову у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання незаконним та скасування рішення щодо розрахунку грошової компенсації на придбання житла інваліду війни 1-ї групи, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання незаконним та скасування рішення щодо розрахунку грошової компенсації на придбання житла інваліду війни 1-ї групи.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що рішенням № 260 Комишувахської селищної ради від 19 вересня 2018 року, його взято на квартирний облік як особу з інвалідністю 1-ої групи внаслідок війни з РФ та учасника бойових дій. Відповідно до п. 18 ст. 17 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю 1-ої групи, входить до переліку осіб, які забезпечуються жилою площею протягом року з дня взяття на квартирний облік.

Позивач зазначав, що у смт. Комишуваха житло не будується, та селищна рада неспроможна забезпечити виконання зазначеного закону, проте законодавством передбачено надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 р. № 719 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей» Оріхівська районна державна адміністрація Запорізької області створила районну робочу комісію щодо розгляду заяв членів сімей загиблих військовослужбовців та інвалідів І-ІІ груп з числа військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, про виплату грошової компенсації за належне їм житло.

Вищезазначена комісія прийняла рішення, оформлене протоколом № 3 від 25.10.2018 р. про призначення ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 932010 грн.

В подальшому, у зв`язку зі зміною опосередкованої вартості 1 кв.м. житла, рішенням № 1 від 15.03.2019 р. комісія збільшила розмір призначеної ОСОБА_1 грошової компенсації до 988890 грн., та рішенням № 1 від 28.01.2020 р. збільшила розмір грошової компенсації до 1049210 грн.

Проте, рішенням № 3 від 12.08.2020 р. у зв`язку зі зміною законодавства, а саме, прийняттям постанови Кабінету Міністрів України № 353 від 06.05.2020 р., комісія зменшила розмір грошової компенсації з 1049210 грн. до 726327,70 грн.

ОСОБА_1 зазначене рішення комісії вважає незаконним, та таким, що суперечить вимогам законодавства.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати рішення районної робочої комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих військовослужбовців та інвалідів І-ІІ груп з числа військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, про виплату грошової компенсації за належне їм житло Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області, оформлене протоколом № 3 від 12.08.2020 р., в частині призначення грошової компенсації ОСОБА_1 в розмірі 726326,70 грн. та вважати чинним рішення зазначеної комісії, оформленим протоколом № 1 від 28.01.2020 р., про призначення грошової компенсації ОСОБА_1 в розмірі 1049210 грн.

Ухвалою судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2020 року відмовлено у відкритті провадження. Роз`яснено позивачу його право на звернення до адміністративного суду, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 як фізична особа, звернувся з позовом до суб`єкта владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, а отже, поданий ним позов, відповідно до визначеної КАС України підсудності належить до компетенції окружного адміністративного суду та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись і зазначеною ухвалою, посилаючись на її незаконність, не з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2020 року і направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що спір між ним та Оріхівською районною державною адміністрацією Запорізької області виник з житлових правовідносин і пов`язаний з наданням йому житла, як інваліду війни І ой групи, шляхом виплати грошової компенсації для купівлі житла. Отже, спір є про право цивільне, адже спірні правовідносини врегульовано нормами ЖК УРСР та житлового законодавства. ОСОБА_1 також посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 серпня 2020 року, від 20 червня 2018 року, справа №438/887/16-ц, № 200/18858/16-ц, відповідно, та позицію Великої Палати Верховного Суду, наведену у постанові від 29 серпня 2018 року, справа № 488/1176/14-а, з яких вбачається, що аналогічні позовні вимоги були визнані такими, які направлені на поновлення порушеного відповідачами права на отримання житла, тобто у сфері житлових відносин.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних та юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. До адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що позивач звернувся з вимогами про визнання незаконним та скасування рішення щодо розгляду заяв членів сімей загиблих військовослужбовців та інвалідів І-ІІ груп з числа військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, про виплату грошової компенсації за належне їм житло Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області, та враховуючи, що такі вимоги позивача стосуються необмеженого кола осіб, які також мають право на отримання грошової компенсації, такий спір не є приватно - правовим, а відповідно підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції неправильно визначив характер спірних правовідносин, викладених у тексті позовної заяви не приймаються судом до уваги, оскільки суд першої інстанції вірно встановив, що позов пред`явлено до суб`єкта владних повноважень з вимогами щодо визнання незаконним та скасування винесеного Оріхівською районною державною адміністрацією рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на практику Верховного Суду не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки у наведених постановах вирішувались питання щодо інших правовідносин. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року (справа № 806/104/16) міститься посилання на відсутність підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-14цс16, згідно якої у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваної ухвали, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу судді суду першої інстанції - без змін.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384,389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2020 року про відмову у відкритті провадження по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 28 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: