Справа №647/1979/20
Провадження № 2/647/431/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2020 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Волошина Р.Р.,

за участю секретаря Татаровської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Бериславі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах якої діє ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Бериславської районної Державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом позбавлення особи права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони є власниками житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 27 грудня 2006 року.

В будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які там не проживають з 2008 року.

Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 07.08.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

В судове засідання від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги, не заперечував проти заочного розгляду справи.

В судове засідання від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, підтримала позовні вимоги, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідачі у засідання не з`явились повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки за місцем реєстрації вони не мешкають, відзив на позовну заяву не надали. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали суду спільну заяву з проханням задовольнити позовні вимоги.

Від третьої особи надійшов висновок, згідно якого огран опіки та піклування заперечує та вважає недоцільним позбавлення дитини права користування житлом.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 27.12.2006 року, витягом з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14581181 від 17.05.2007 року (а.с. 5,6).

Згідно довідки Одрадокам`янської сільської ради №923 від 10.06.2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані в будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , але не мешкають у будинку з 2008 року (а.с. 13).

Факт непроживання відповідачів з 2008 року за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується письмовими зявами сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 14, 16).

Відповідно до ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, вправі розпоряджатися ними, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Отже, за порівняльним аналізом ст.ст. 383, 391,405 ЦК України та ст.ст. 150, 156 у поєднанні зі ст. 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення ст.ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.ст.405 ЦК України, ст.ст. 150,156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016р. по справі 6-709ЦС16.

Згідно ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно Постанови Верховного Суду у справі № 755/16152/16-ц від 09.09.2020 року, аналіз ст.71 ЖК дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більш як шість місяців та відсутність поважних причин для такого непроживання.

Отже, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад установлені ст.71 ЖК строки у жилому приміщенні, а на відповідача - довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатися намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Враховуючи визнання відповідачами позовних вимог та прохання їх задовольнити, суд доходить висновку про те що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст. 3 та 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (в редакції закону від 10.12.2015р, що набрав чинності з 29.12.2015р) реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснює орган реєстрації (виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Згідно ч.1 ст.7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі, зокрема, заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть тощо.

Отже, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.

Враховуючи, що дитина має інше постійне мешкання, вона не є членом сім`ї власника будинку, суд не бере до уваги висновок третьої особи щодо спору, та приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги.

Таким чином, враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 є законними та обґрунтованими у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню.

Підстави для відмови в задоволенні позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 81,259,263-265,268 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , права користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до Херсонського апеляційного суду через Бериславський районний суд Херсонської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.Р.Волошин