Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8704/19
Номер провадження2/711/715/20
РІШЕННЯ
24 вересня 2020 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
Головуючого: судді - Кондрацької Н.М.
секретаря судового засідання - Мелещенко О.В.,
адвокатів Коваль О.Є., Тесля О.М., Кравченко Г.М.,
представника третьої особи Перетятько В.Г.,
розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій», третя особа: профспілковий комітет ПрАТ «Черкаси ОПАС» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій», третя особа: профспілковий комітет ПрАТ «Черкаси ОПАС» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивував тим, що 19.09.2011 він був прийнятий на роботу в ПрАТ «Черкаське ОПАС» в якості контролера пасажирського транспорту, а 02.03.2015 переведений на посаду начальника Черкаської автостанції. Працюючи на посаді начальника автостанції в 2018 роді він закінчив Приватний вищий навчальний заклад «Європейський Університет» та отримав вищу освіту за спеціальністю менеджмент і спеціалізацією менеджмент організацій і адміністрування. Наказом № 169-к від 04 жовтня 2019 року він був звільнений з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників. Вважає наказ про своє звільнення з посади начальника Черкаської автостанції № 1 ПрАТ «Черкаське ОПАС» у зв`язку із скороченням штату незаконним, який підлягає скасуванню. З часу прийняття його на роботу він сумлінно виконанував свої обов`язки, з невідомих йому причин керівник підприємства ОСОБА_2 почав упереджено ставитись до нього, пропонував звільнитися за власним бажанням, а після його відмови сказав, що винесе йому декілька штучних доган і все-рівно звільнить його «по статті», в подальшому видавав надумані накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а 17.07.2019 його було ознайомлено з наказом №158 про скорочення штату працівників, з яким він не був згідний, оскільки ніяких змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників не відбувалось. Навпаки до видання цього наказу наприкінці 2018 року була прийнята на роботу як 1-й заступник директора - Сен-клер Н.В.. В подальшому, і після видання наказу № 158 від 17 липня 2019 року приймались на роботу нові працівники. Таким чином, на підприємстві законних підстав для скорочення чисельності або штату працівників не було. Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання, підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноважений ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Відповідно до ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці (МОП) № 153 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04.02.94 року тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці. Також адміністрація підприємства при моєму звільненні не виконала вимог трудового законодавства про зайнятість населення (ст.49-4 КЗпП України).
На підставі викладеного вище просить суд: визнати наказ № 169-к від 04 жовтня 2019 року про його звільнення з посади начальника Черкаської автостанції № 1 ПрАТ «Черкаське ОПАС» незаконним; поновити його на попередній роботі; стягнути з ПрАТ «Черкаське ОПАС» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.10.2019 по день поновлення на роботі.
Ухвалою судді від 11.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представником відповідача ОСОБА_2 до суду 02.12.2019 подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 (надалі - Позивач) до ПрАТ «Черкаси ОПАС» (надалі - Відповідач) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не визнають в повному обсязі, вважають їх безпідставними. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що його звільнення у зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП є незаконним. Позивач зазначає, що на підприємстві законних підстав для скорочення чисельності або штату працівників не було, не додержано вимог трудового законодавства про зайнятість населення, не враховано його переважне право на залишення на роботі та не запропоновано йому іншу роботу, яка б відповідала його кваліфікації. Відповідно до пункту третього статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України). Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але прийняти на себе повноваження власника і вирішувати доречність або недоречність скорочення чисельності або штату працівників, суд все ж таки не може. Доводи позивача про те, що фактично не відбулося змін в організації виробництва і праві, є необгрунтованими та безпідставними. Факт змін в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату працівників у відповідача підтверджується наступними доказами: 01 липня 2019 року Наглядовою радою товариства в межах своїх повноважень щодо створення, реорганізації та/або ліквідації структурних та/або відокремлених підрозділів Товариства, вирішувалось питання щодо реорганізації та/або ліквідації структурних підрозділів. Підставою для розгляду даного питання стало встановлення неефективності діяльності (низька рентабельність) більшості автостанцій, а тому в якості пропозиції по вирішенню даної проблеми пропонувалося згрупувати автостанції шляхом створення кущів автостанцій з відповідним внесенням змін до організаційної структури Товариства, коли не на кожній автостанції є посада начальника, а одна особа є начальником куща до якого входить кілька автостанцій. Протоколом №01- 07/19 від 01.07.2019 Наглядова рада товариства ухвалила у встановленому законом порядку розробити, затвердити та ввести в дію сучасну, ефективну організаційну структуру Товариства, яка б забезпечувала раціональний розподіл обов`язків між працівниками та оптимізацію організаційно-управлінської діяльності структурних підрозділів. На виконання рекомендацій викладених Наглядовою радою в протоколі №01-07/19 від 01.07.2019 року відповідачем розробляється та видається Наказ №153 від 02.07.2019 «Про введення в дію організаційної структури ПрАТ «Черкаси ОПАС», із наступними змінами внесеними Наказом №173 від 13.08.2019. Згідно даних Наказів, з метою забезпечення високої дієвості та ефективності діяльності товариства, затверджується та вводиться в дію з 05 жовтня 2019 року нова організаційна структура ПрАТ «Черкаси ОПАС». Згідно п. 2 Наказу № 153, після введення організаційної структури в дію відбудуться зміни у структурних підрозділах - автостанціях товариства. Так, було створено кущі автостанцій, до складу яких підпорядковувались автобусні станції. Структурний підрозділ у якому працював позивач - Черкаська АС-1, був запланований до підпорядкування Черкаському кущу, а після внесення змін 13.08.2019. Наказом №173, - Чигиринському кущу до якого входять: Черкаська АС-1, Черкаська АС- 2, Черкаська АС-3, Ірклїївська АС, Чигиринська АС. Згідно п. 4 Наказу №153 від 02.07.2019 начальнику відділу кадрової та правової роботи доручено забезпечити у відповідності до вимог діючого законодавства приведення штатного розпису у відповідність із затвердженою організаційною структурою. Відповідачем 03 липня 2019 року направлено до профспілкового комітету Подання про скорочення чисельності штату працівників, та введення в дію нової організаційної структури підприємства. Дане Подання розроблено на виконання вимог ч.2 ст. 49-4 КЗпП України, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». В результаті проведених консультацій з профспілкою, визначились посади, що підлягають скороченню. Відповідачем завчасно (03липня 2019 року), не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень (05 жовтня 2019 року) надано профспілці інформацію щодо майбутніх змін в організаційній структурі підприємства, перелік посад, що підлягають скороченню та техніко - економічне обґрунтування оптимізації структури підприємства. Первинною профспілковою організацією згідно Протоколу №14 від 10.07.2019 надано згоду щодо скорочення штатної чисельності та введення в дію нової організаційної структури підприємства з 05 жовтня 2019р.. Наказом № 158 від 17.07.2019 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату» визначено скорочення з 04 жовтня 2019 року посад із виключенням їх зі штатного розпису товариства. Посада начальника Черкаської автобусної станції в кількості 1 шт.од., яку займав позивач, вказана у п. 1 даного Наказу. Позивач особисто ознайомлений із даним наказом, про що свідчить його особистий підпис, без будь-яких заперечень чи зауважень. Наказом №160 від 22.07.2019 «Про попередження про заплановане звільнення у зв`язку зі скороченням штату» зобов`язано інспектора з кадрів підготувати письмові повідомлення про наступне вивільнення працівників. Вручити працівникам, які підлягають звільненню, повідомлення про наступне вивільнення у строк до 25.07.2019, а у випадку, якщо на протязі двох місяців з моменту повідомлення працівників, у товаристві з`являться вакансії то запропонувати їм роботу на цих посадах. В п. 1.1. Наказу серед багатьох інших працівників зазначений і позивач. 22 липня 2019 року позивачу під особистий підпис вручено Повідомлення №2 Про заплановане вивільнення. Даним Повідомленням позивач попереджався про звільнення з посади начальника Черкаської АС-1 з 04.10.2019 та одночасно йому пропонувалося переведення на посаду контролера перонного. З повідомленням про заплановане вивільнення та пропозицією на переведення на посаду контролера перонного позивач ознайомився 22.07.2019 без будь-яких зауважень та заперечень. Тим самим, погодившись із запропонованим переведенням. 04 жовтня 2019 року позивач відмовився від переведення на запропоновану раніше вакантну посаду контролера перонного, в т.ч. від написання заяви про переведення на зазначену посаду. Дана відмова зафіксована Актом від 04.10.2019 в присутності працівників Відповідача. У зв`язку з відмовою від переведення на запропоновану раніше вакантну посаду позивач Наказом №169-К від 04.10.2019 звільнений з посади начальника Черкаської АС-1, у зв`язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. З виплатою вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку. позивач надав добровільну згоду на звільнення за п. 1. ст. 40 КЗпП України, про що свідчить особистий підпис позивача на Наказі № 169-К від 04.10.2019 без будь-яких заперечень та зауважень. У період з 22 липня 2019 року по 04 жовтня 2019 року позивач не заявляв та не надавав жодних відомостей про свою не згоду із переведенням на посаду контролера перонного. У зв`язку з цим, відповідачем не планувалось проведення звільнення позивача, та в свою чергу не запитувалась згода профспілки на звільнення позивача, у відповідності до вимог ст. 43 КЗпП України. Посилання в Наказі № 169-К від 04.10.2019 на згоду профспілкового комітету є помилковим. Встановивши, що позивач в супереч наданій добровільній згоді на звільнення, оскаржує до суду Наказ № 169-К від 04.10.2019, відповідач запитав згоду первинної профспілкової організації на звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України (Подання №934 від 21.11.2019) в процесі підготовки справи до розгляду в суді. З приводу даної ситуації слід врахувати висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 по справі 336/5828/16, який встановлює, що як при звільненні члена профспілкової організації без отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (стаття 43 КЗпП України), так і при звільненні члена виборного профспілкового органу без отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (стаття 252 КЗпП), суд має зупинити провадження по справі та запитати відповідний орган щодо згоди на звільнення. Відсутність такого рішення при час звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору. Крім того, слід врахувати п. 15 Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», де зазначається, що не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Таким чином, у відповідача дійсно мала місце зміна в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату працівників, у зв`язку із введенням нової організаційної структури підприємства. Структурні підрозділи - автостанції згруповані (укрупненні), зі скороченням штатних посад. Твердження позивача, про відсутність у відповідача змін в організації виробництва та праці не відповідає дійсності та спростовується вищевказаними доказами. У зв`язку з цим, Відповідач мав законні підстави для звільнення позивача. Доводи позивача про не додержання при його звільненні вимог трудового законодавства про зайнятість населення (ст. 49-4 КЗпП України) є необгрунтованими та не відповідають дійсним обставинам. Додержання Відповідачем норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника в т.ч. і ст. 49-4 КЗпП України підтверджується наступними доказами: Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 49-4 КЗпП України, Відповідачем завчасно 03 липня 2019 року направлено до профспілкового комітету Подання про скорочення чисельності штату працівників, та введення в дію нової організаційної структури підприємства. Проведення звільнень заплановано було до 05 жовтня 2019 року, а тому повідомлення профспілки 03 липня 2019 року надано в межах тримісячного терміну, передбаченого ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Згода профспілки була отримана, в результаті проведених консультацій, визначились посади, що підлягають скороченню. Таким чином, відповідачем додержано вимоги трудового законодавства про зайнятість населення та в повному обсязі виконано вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 49-4 КЗпП України. Доводи позивача про порушення вимог ст. 492 КЗпП про порядок вивільнення працівників, а саме не запропонування іншої роботи на підприємстві яка б відповідала його кваліфікації не відповідають дійсності. Відповідно до ч. 3 ст. ст. 492 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. 22 липня 2019 року у Повідомленні про заплановане звільнення №2 позивачу пропонувалася робота на підприємстві - посада контролера перонного. Станом на 22.07.2019 на підприємстві вакантними посадами були: касир квитковий Монастирищенської АС, диспетчер АС Сміла; прибиральник Тальне АС, прибиральник? Умань АС; контролер перонний Черкаської АС-1. З урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду позивач міг виконувати саме роботу на посаді контролера перонного, яка йому і була запропонована. При цьому слід врахувати, що Позивач з повідомленням про заплановане вивільнення та пропозицією на переведення на посаду контролера перонного ознайомився без будь-яких зауважень та заперечень, тобто погодився із запропонованим переведенням. З дня попередження про вивільнення позивача - 22.07.2019 до дня розірвання трудового договору - 04.10.2019 на підприємстві з`являлися декілька вакантних посад: касир квитковий, прибиральник території, начальник юридичного відділу, диспетчер та ін. Оскільки дані посади не відповідають кваліфікації, освіті позивача та ним не була надана відмова від запропонованої йому посади контролера перонного, йому вони не пропонувалися. Слід врахувати Правову позицію Верховного суду України у справі від 01.04.2015 № 6-40цс15, яка встановлює Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. В даному випадку єдина вакантна посада, яку міг виконувати позивач і була йому запропонована. Таким чином, відповідач належно виконав вимоги ч. 3 ст. 492 КЗпП України щодо працевлаштування позивача. Доводи позивача щодо не врахування при звільненні його переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників є безпідставними та необгрунтованими. Відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Вимога позивача по застосуванню до себе ст. 42 КЗпП України є безпідставною, оскільки за змістом статті 42 КЗпП України переважне право й перевага в залишенні на роботі діють за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь-яких інших. У тому ж разі, коли певну посаду займала одна особа й ця посада скорочується, зазначене переважне право чи перевага не можуть бути реалізовані. В даному випадку скороченню підлягала посада начальника Черкаської автобусної станції №1, яку і займав позивач, інших працівників на цій посаді або які б виконували таку ж роботу на Черкаській АС-1 не існувало. Таким чином, переважного права у позивача при скороченні посади начальника Черкаської автобусної станції №1 не існувало і реалізувати його відповідач не міг. З цього приводу необхідно врахувати висновок Верховного Суд у складі колегії судців Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 серпня 2019 року по справі N 753/5149/17, про те, що за змістом статті 42 КЗпП України переважне право й перевага в залишенні на роботі діють за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь - яких інших. У тому ж разі, коли певну посаду займала одна особа й ця посада скорочується, зазначене переважне право чи перевага не можуть бути реалізовані.
На підставі вищевикладеного, вважають вимоги позивача про визнання незаконним та скасування Наказу № 169-к від 04 жовтня 2019 року, поновлення на роботі та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.10.2019р. до дня поновлення на попередній роботі безпідставними та необґрунтованими. Просять суд відмовити в задоволенні позову.
26.11.2019 від представника третьої особи Первинної профспілкової організації ПрАТ «Черкаси ОПАС» Перетятько В.Г. на виконання ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.11.2019, надійшло пояснення по справі, в якому зазначено, що з позовною заявою ОСОБА_1 не згодні в повному обсязі в зв`язку з наступним. Первинна профспілкова організація ПрАТ "Черкаси ОПАС" діє у відповідності до Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" у складі семи осіб. На виконання вимог ч. 2 ст. 49-4 КзпП України, ч. 3 ст. 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" до Первинної профспілкової організації 03.07.2019 надійшло подання від ПрАТ "Черкаси ОПАС" про скорочення чисельності штату працівників та введення в дію нової організаційної структури підприємства. Надійшло також економічне обґрунтування необхідності скорочення чисельності та штату працівників та список посад, що підлягають скороченню. В результаті розгляду вищезазначеного подання та проведених консультації з адміністрацією, 10.07.2019 Первинною профспілковою організацією надано згоду щодо скорочення штатної чисельності та введення в дію нової організаційної структури підприємства з 05.10.2019. Таким чином, посилання ОСОБА_1 про невиконання вимог трудового законодавства про зайнятість населення (ст. 49-4 КЗпП України) не відповідає дійсним обставинам. Адміністрацією підприємства із додержанням трьохмісячного строку проведено консультації з профспілкою та додержано всіх процедур по попередженню працівників про майбутнє вивільнення відповідно до вимог чинного законодавства. Так, ОСОБА_1 22.07.2019 повідомлено під особистий підпис про наступне звільнення з посади начальника Черкаської автобусної станції 1, яке відбудеться 04.10.2019, на підставі п. 1 ст. 40 КзпП України. Одночасно ОСОБА_1 було запропоновано посаду контролера перонного, зауважень і заперечень він з нього приводу не мав. Таким чином, ОСОБА_1 погодився на запропоновану посаду, проте з невідомих причин 04.10.2019 змінив свою думку, і вирішив, що він не буде працювати на посаді контролера перонного, тим самим надав свою згоду на звільнення за п. 1. ст. 40 КзпП України. 21.11.2019 до Первинної профспілкової організації надійшло подання від адміністрації ПрАТ "Черкаси ОПАС" про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КзпП України. Розгляд подання з вищевказаного питання призначено на 26.11.2019 о 10 год.. Про дату, час і місце засідання Первинної профспілкової організації Чен Д.О. повідомлений відповідно до запрошення від 21.11.2019. На даний час буде вирішуватись питання щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1. ст. 40 КЗпП.
Представник позивача адвокат Коваль О.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. При цьому пояснив, що позивачу не було запропоновано інше робоче місце, а запропоноване місце контролера не відповідало його кваліфікації. Вважає, що подані докази відповідачем та представником третьої особи є сумнівними, як і сумнівним сам факт реорганізації. При звільненні позивача відповідачем не було враховано ні його переважне право, ні освіта, ні тривалий час роботи, молодий вік та перспективність.
Представник відповідача адвокат Тесля О.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, просила відмовити в задоволенні позову. При цьому пояснила, що вважає позов безпідставним, оскільки порушень при звільненні позивача не було.
Представник третьої особи Перетятько В.Г. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. При цьому пояснила, що процедура реорганізації та звільнення позивача відбулись в рамках закону.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.
Наказом №101к від 10.09.2011 ОСОБА_1 прийнятий на посаду контролера пасажирського транспорту ВАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій».
Відповідно до Протоколу № 14 від 29.03.2012 ВАТ «Черкаси ОПАС» перетворено у ПАТ «Черкаси ОПАС» на підставі зборів акціонерів.
Наказом № 20к від 26.03.2015 ОСОБА_1 переведений на посаду начальника Черкаської автостанції № 1 ПАТ «Черкаси ОПАС».
Відповідно до Протоколу № 0427 від 27.04.2017 Публічне акціонерне товариство «Черкаси ОПАС» перетворено у Приватне акціонерне товариство «Черкаси ОПАС» на підставі зборів акціонерів.
Наказом № 169-к від 04.10.2019 ОСОБА_1 був звільнений з посади за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників
Відповідно до п. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).
Як вбачається з матеріалів справи згідно Протоколу №01- 07/19 від 01.07.2019 Наглядова рада ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» ухвалила у встановленому законом порядку розробити, затвердити та ввести в дію сучасну, ефективну організаційну структуру Товариства, яка б забезпечувала раціональний розподіл обов`язків між працівниками та оптимізацію організаційно-управлінської діяльності структурних підрозділів.
02.07.2019 за підписом В.о. директора ПрАТ «Черкаси ОПАС» Сен Клер Н.В. винесено наказ №153 «Про введення в дію організаційної структури ПрАТ «Черкаси ОПАС», із наступними змінами внесеними Наказом №173 від 13.08.2019.
Згідно вказаних вище наказів, з метою забезпечення високої дієвості та ефективності діяльності товариства, затверджується та вводиться в дію з 05.10.2019 нова організаційна структура ПрАТ «Черкаси ОПАС».
Згідно п. 2 Наказу № 153 від 02.07.2019 було створено кущі автостанцій, до складу яких підпорядковувались автобусні станції. Структурний підрозділ у якому працював позивач ОСОБА_1 , а саме Черкаська АС-1, був запланований до підпорядкування Черкаському кущу, після внесення змін 13.08.2019 Наказом №173 - Чигиринському кущу до якого входять: Черкаська АС-1, Черкаська АС- 2, Черкаська АС-3, Ірклїївська АС, Чигиринська АС.
Згідно п. 4 Наказу №153 від 02.07.2019 начальнику відділу кадрової та правової роботи доручено забезпечити у відповідності до вимог діючого законодавства приведення штатного розпису у відповідність із затвердженою організаційною структурою.
03.07.2019 відповідачем до профспілкового комітету ПрАТ «Черкаси ОПАС» направлено Подання про скорочення чисельності штату працівників, та введення в дію нової організаційної структури підприємства.
Згідно Протоколу №14 від 10.07.2019 Первинною профспілковою організацією надано згоду щодо скорочення штатної чисельності та введення в дію нової організаційної структури підприємства з 05.10.2019.
Наказом № 158 від 17.07.2019 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату» за підписом директора ПрАТ «Черкаси ОПАС» Гончарова В.М., з яким позивач особисто ознайомлений, визначено скорочення з 04.10.2019 посад із виключенням їх зі штатного розпису товариства, де в тому числі, у пункті 1, зазначена посада начальника Черкаської автобусної станції в кількості 1 шт.од., яку займав ОСОБА_1 ..
Наказом №160 від 22.07.2019 року «Про попередження про заплановане звільнення у зв`язку зі скороченням штату» за підписом директора ПрАТ «Черкаси ОПАС» Гончарова В.М., де в п. 1.1. зазначений і позивач, зобов`язано інспектора з кадрів підготувати письмові повідомлення про наступне вивільнення працівників. Вручити працівникам, які підлягають звільненню, повідомлення про наступне вивільнення у строк до 25.07.2019, а у випадку, якщо на протязі двох місяців з моменту повідомлення працівників, у товаристві з`являться вакансії то запропонувати їм роботу на цих посадах.
22.07.2019 позивачу під особистий підпис вручено Повідомлення №2 Про заплановане вивільнення, згідно якого позивач ОСОБА_1 був попереджений про звільнення з посади начальника Черкаської АС-1 з 04.10.2019 та одночасно йому було запропоновано переведення на посаду контролера перонного. При цьому будь-яких зауважень та заперечень від позивача ОСОБА_1 не надійшло.
Згідно Акту від 04.10.2019 за підписами працівників ПрАТ «Черкаси ОПАС», позивач ОСОБА_1 відмовився від переведення на запропоновану раніше вакантну посаду контролера перонного, в т.ч. від написання заяви про переведення на зазначену посаду.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 надав добровільну згоду на звільнення за п. 1. ст. 40 КЗпП України, про що свідчить його особистий підпис на Наказі № 169-К від 04.10.2019 без будь-яких заперечень та зауважень.
У період з 22 липня 2019 року по 04 жовтня 2019 року позивач не заявляв та не надавав жодних відомостей про свою не згоду із переведенням на посаду контролера перонного.
У зв`язку з цим, відповідачем не планувалось проведення звільнення Позивача, та в свою чергу не запитувалась згода профспілки на звільнення Позивача, у відповідності до вимог ст. 43 КЗпП України. Посилання в Наказі № 169-К від 04.10.2019р. на згоду профспілкового комітету є помилковим. Встановивши, що Позивач в супереч наданій добровільній згоді на звільнення, оскаржує до суду Наказ № 169-К від 04.10.2019р., Відповідач запитав згоду первинної профспілкової організації на звільнення Позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України (Подання №934 від 21.11.2019р.) в процесі підготовки справи до розгляду в суді.
Згідно висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладеного у Постанові від 05.09.2019 по справі 336/5828/16, як при звільненні члена профспілкової організації без отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (стаття 43 КЗпП України), так і при звільненні члена виборного профспілкового органу без отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (стаття 252 КЗпП), суд має зупинити провадження по справі та запитати відповідний орган щодо згоди на звільнення. Відсутність такого рішення при час звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору.
В п. 15 Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначається, що не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду.
Таким чином, у відповідача дійсно мала місце зміна в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату працівників, у зв`язку із введенням нової організаційної структури підприємства. Структурні підрозділи - автостанції згруповані (укрупненні), зі скороченням штатних посад.
В свою чергу, відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 49-4 КЗпП України, відповідачем завчасно, а саме 03.07.2019 направлено до профспілкового комітету Подання про скорочення чисельності штату працівників, та введення в дію нової організаційної структури підприємства. Проведення звільнень заплановано було до 05.10.2019, а тому повідомлення профспілки 03.07.2019 надано в межах тримісячного терміну, передбаченого ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Згода профспілки була отримана, в результаті проведених консультацій, визначились посади, що підлягають скороченню.
Відповідно до ч. 3 ст. ст. 492 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
У Повідомленні про заплановане звільнення №2 від 22.07.2019 позивачу пропонувалася робота на підприємстві - посада контролера перонного. Станом на 22.07.2019 на підприємстві нараховувалось вакантних посад: касир квитковий Монастирищенської АС, диспетчер АС Сміла; прибиральник Тальне АС, прибиральник Умань АС; контролер перонний Черкаської АС-1. З урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду позивач міг виконувати саме роботу на посаді контролера перонного, яка йому і була запропонована. При цьому слід врахувати, що позивач з повідомленням про заплановане вивільнення та пропозицією на переведення на посаду контролера перонного ознайомився без будь-яких зауважень та заперечень, тобто погодився із запропонованим переведенням.
Згідно правової позиції Верховного суду України у справі від 01.04.2015 р. № 6-40цс15, встановлено, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
В даному випадку єдина вакантна посада, яку міг виконувати позивач була йому запропонована.
А тому, доводи позивача про порушення вимог ст. 492 КЗпП про порядок вивільнення працівників, а саме не запропонування іншої роботи на підприємстві яка б відповідала його кваліфікації не відповідають дійсності.
Відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Вимога Позивача по застосуванню до нього ст. 42 КЗпП України є безпідставною, оскільки за змістом статті 42 КЗпП України переважне право й перевага в залишенні на роботі діють за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь-яких інших.
У тому ж разі, коли певну посаду займала одна особа й ця посада скорочується, зазначене переважне право чи перевага не можуть бути реалізовані.
Оскільки в даному випадку скороченню підлягала посада начальника Черкаської автобусної станції №1, яку і займав позивач, інших працівників на цій посаді або які б виконували таку ж роботу на Черкаській АС-1 не існувало.
Таким чином, переважного права у позивача при скороченні посади начальника Черкаської автобусної станції №1 не існувало і реалізувати його відповідач не міг.
Згідно висновку Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладеного у постанові від 09.08.2019 по справі N 753/5149/17, за змістом статті 42 КЗпП України переважне право й перевага в залишенні на роботі діють за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь - яких інших. У тому ж разі, коли певну посаду займала одна особа й ця посада скорочується, зазначене переважне право чи перевага не можуть бути реалізовані.
Статтею 233 КЗпП України передбачена можливість працівника звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, у справах про звільнення-в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Відповідно до частин 1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядав спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
За встановлених обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» в частині скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.
Оскільки вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, вони задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. 21, п.1 ст. 40, ст.ст. 42, 49-4, 233, 235, 492 КЗпП України, п.п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій», третя особа: профспілковий комітет ПрАТ «Черкаси ОПАС» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.
Повний текст рішення буде виготовлений 30.09.2020
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, через Придніпровський районний суд м. Черкаси, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Головуючий: Н. М. Кондрацька