Справа № 445/781/19
провадження № 2/445/41/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Пилип`яка П. В.

секретаря судового засідання Мацайло О.М.,

за участі позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: територіальна громада м. Золочева в особі Золочівської міської ради Львівської області, ОСОБА_6 про звільнення самовільно захопленої земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи територіальна громада м. Золочева в особі Золочівської міської ради Львівської області, ОСОБА_6 про звільнення самовільно захопленої земельної ділянки.

В обґрунтування позову вказала, що 26.11.2005 отримала в дар від свого батька ОСОБА_6 житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок 28.07.1976 отримала у спадок за заповітом її бабця ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_8 . До складу спадщини також належала земельна ділянка площею 0,25 га, на якій був розташований вищевказаний будинок. За рахунок вказаної земельної ділянки, рішенням Золочівської міськради її батькові було відведено земельну ділянку площею 520 кв.м., на якій він збудував житловий будинок, якому присвоєна поштова адреса АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 її бабця ОСОБА_7 померла і її батько ОСОБА_6 отримав у спадок будинковолодіння по АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.2005.

Приблизно у 2009 році будинок АДРЕСА_1 самозруйнувався.

Позивачка зазначає, що отримавши у 2005 році в дар житловий будинок, у відповідності до ст. 377, 398 ЦК України, вона набула право володіння земельною ділянкою, на якій він був розташований та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства.

З метою приватизації вказаних земельних ділянок вона звернулася у Золочівську міську раду та 29.09.2015 отримала дозволи на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і площею 0,0539 га для ведення особистого селянського господарства.

Проте, частину земельної ділянки площею 0,0011 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, самовільно захопили сусідні землекористувачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , шляхом зміщення огорожі на земельну ділянку позивачки.

Вказує, що з даного приводу зверталася у Золочівську міську раду та 02.11.2016 отримала відповідь, якою було зобов`язано ОСОБА_4 в місячний термін перенести огорожу на межу згідно планів забудови.

Вважає, що внаслідок протиправного заволодіння відповідачами частиною належної їй на праві користування земельної ділянки, порушено її права як землекористувача, за захистом яких звертається до суду.

Відповідачка ОСОБА_4 подала відзив на позовну заяву, у якому заперечила позовні вимоги. Зазначає, що позивачка помилково застосовує до вказаних правовідносин діюче законодавство станом на 2019 рік. Відповідно до ст. 88, 90 Цивільного кодексу УРСР, який діяв до 16.12.1993, земля вважалася виключною власністю держави і надавалась у користування для індивідуального житлового будівництва в розмірі від 0,03 до 0,06 га. Відтак, такого спадкового майна як земельна ділянка до прийняття Закону України «Про власність» 24.04.1991 не існувало.

Зазначає, що як на момент отримання ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину від 25.11.2005, згідно якого він набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , так і на момент передачі вказаного будинку у дар позивачці 26.11.2005 діяв Земельний кодекс України в редакції 2001 року. Статтею 125 цього Кодексу було передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності та право користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, а з позову не вбачається, що ОСОБА_6 отримував документи про право власності чи право постійного користування земельною ділянкою чи здійснював їх державну реєстрацію.

Окрім того, вказує, що за приписами ст.377 ЦК України, в редакції, яка діяла на час набуття в дар позивачкою житлового будинку 26.11.2005, до особи яка придбала житловий будинок переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Зазначає, що оскільки у 2009 році житловий будинок АДРЕСА_1 зруйнувався, то земельна ділянка за вказаною адресою перейшла в розпорядження Золочівської міської ради, а позивачка розпочала первинну приватизацію вказаної земельної ділянки.

Позивачка подала відповідь на відзив, у якій вказала, що до даних правовідносин нею правильно застосовано норми ЦК України (в редакції 2004 року) та Земельного кодексу України (в редакції 2001 року), оскільки спірні правовідносини між нею та відповідачами виникли у 2010 році.

Зазначає, що законність користування земельною ділянкою ОСОБА_8 підтверджується записами у погосподарській книзі, що відповідає вимогам ст.20 ЗК УРСР (в редакції 1970 року).

Після смерті ОСОБА_8 право користування вказаною земельною ділянкою набула ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст.90 ЗК УРСР (в редакції 1970 року), якою передбачалося, що на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

На підставі ст. 377, 398 ЦК України, у зв`язку з отриманням в дар житлового будинку АДРЕСА_1 , до неї перейшло право користування (володіння) земельною ділянкою, на якій він був розміщений та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства.

Представник третьої особи Золочівської міської ради Львівської області подав пояснення щодо позову та відзиву, у якому вказав, що у 2015 році позивачка та відповідачі зверталися до міськради щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельних ділянок. Станом на час розгляду справи ні позивачка ні відповідачі не подали документацію із землеустрою на затвердження міської ради. Стверджує, що за зверненням ОСОБА_1 міським головою прийнято рішення про створення комісії з обстеження земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 та 73а . За результатами обстеження земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,0514 га встановлено, що частина огорожі ОСОБА_4 заходить на вказану земельну ділянку. Золочівською міською радою було повідомлено ОСОБА_4 про необхідність встановлення огорожі відповідно до планових матеріалів. Окрім того звертає увагу, що при зверненні із заявою про виготовлення проекту землеустрою, відповідачка ОСОБА_4 подала копію схеми обмірів в натурі житлового будинку, на якій чітко визначені межі земельної ділянки відповідачів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що межа між земельними ділянками позивачки та відповідачів проходила по стіні літньої кухні відповідача ОСОБА_5 . У 2015 році ОСОБА_5 разом з батьком змонтували бетонний паркан відступивши від межі на відстань близько 1,5 метра.

В ході судового розгляду представником відповідачки ОСОБА_4 було заявлено клопотання про призначення земельно-технічної експертизи, на вирішення якої просив поставити питання чи накладаються земельні ділянки, які проектовані у виготовлених технічних документаціях ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , у задоволенні якого протокольною ухвалою суду було відмовлено.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Згідно даних погосподарського обліку Єлиховицької сільської ради за 1964-1966 рр. за особовим рахунком № НОМЕР_1 вказана ОСОБА_8 , як голова сім`ї колгоспного господарства за адресою: с. Заріччя Золочівського р-ну Львівської обл., в особистій власності якого перебуває житловий будинок до 1918 року забудови та в особистому користуванні господарства перебуває земельна ділянка площею 0,25 га, в тому числі під будівлями 0,01 га.

За даними погосподарського обліку Єлиховицької сільської ради за 1964-1966 рр. за особовим рахунком № НОМЕР_2 ОСОБА_7 , 1924 р.н., та ОСОБА_6 , 1948 р.н., були членами робочого господарства у с. Заріччя Золочівського р-ну Львівської обл. на квартирі у ОСОБА_11, площа земельної ділянки в особистому користуванні господарства 0,05 га.

Зі змісту рішення виконавчого комітету Золочівської міської ради депутатів трудящих від 21.06.1976 №167 вбачається, що ОСОБА_8 в бувшому АДРЕСА_2 рахувалось за ОСОБА_8 25.10.1975 ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_7 будинковолодіння АДРЕСА_1 , але оскільки після приєднання села Заріччя до міста Золочева не проводилась інвентаризація земель і свідоцтво про право власності не було видано, ОСОБА_7 не може оформити право на спадщину. Вирішено оформити право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_8 .

Як вбачається із свідоцтва про смерть, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до дубліката свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_7 за заповітом успадкувала після смерті ОСОБА_8 житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

На підставі рішення виконавчого комітету Золочівської міської ради народних депутатів від 17.03.1978 №73 ОСОБА_6 було виділено земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво по АДРЕСА_1 а площею 520 м.кв. за рахунок присадибної ділянки матері ОСОБА_10 . На підставі договору від 06.05.1978 ОСОБА_6 було відведено вказану земельну ділянку у безстрокове користування.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на житловий будинок площею 83,3 м.кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із довідки виданої відділом РАЦС Золочівського районного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту договору дарування житлового будинку від 26.11.2005 судом встановлено, що ОСОБА_6 набув право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, згідно свідоцтва про право на спадщину виданого 25.11.2005.

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 26.11.2005 ОСОБА_6 передав у власність позивачки ОСОБА_1 безоплатно житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Рішення Золочівської міської ради Львівської області від 01.02.2010 №1155, ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,1539 га по АДРЕСА_1 , з них 0,10 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,0539 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з рішеннями Золочівської міської ради Львівської області від 29.09.2015 №1906 та №1907 ОСОБА_1 надано дозволи на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) по передачі у власність площею 0,1000 га на АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,0539 га на АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства.

Як вбачається із листа Золочівської міської ради від 29.11.2016 №1641, на звернення ОСОБА_1 від 02.11.2016, ОСОБА_4 повідомлено про необхідність перенести огорожу із суміжною земельною ділянкою ОСОБА_1 в межах відповідно до планів забудови земельних ділянок на АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 .

Крім того, 20.11.2018 ОСОБА_1 звернулась до Золочівської РДА із проханням притягнути до адміністративної відповідальності відповідачів та отримала відповідь про те, що скеровано лист в Головне управління Держгеокадастру у Львівській області для проведення перевірки і притягнення винних осіб до відповідальності.

Згідно з актом обстеження земельних ділянок від 19.05.2017, проведеного комісією Золочівської міської ради, межа земельної ділянки ОСОБА_1 (0,0514 га рілля), що межує з земельною ділянкою гр.. ОСОБА_4 не відповідає проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1 , що була проведена у березні 2015 року Золочівським РВ ОП ЛОПВ АПБ.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

На час смерті ОСОБА_7 спадкові відносини регулювались Цивільним кодексом УРСР від 18.07.1963, приписами ст. 525 якого передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а ст. 548 встановлено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Таким чином, до земельних правовідносин, які виникли на час набуття ОСОБА_7 права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , а також станом на відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають застосуванню норми Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970.

Відповідно до ст.13 вказаного Кодексу громадянам земля надається у користування.

Землекористування може бути безстроковим або тимчасовим. Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку (ст.15 Кодексу).

Згідно ст.20 Земельного кодексу УРСР право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та по господарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад депутатів трудящих.

За приписами ст.90 вищевказаного Кодексу на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі, за новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених статтею 88 цього Кодексу.

Відповідно до ст.88 Земельного кодексу УРСР розміри земельних ділянок для об`єктів цивільного і житлового будівництва визначаються виконавчими комітетами міських Рад народних депутатів у відповідності з будівельними нормами і правилами. В містах, де допускається індивідуальне житлове будівництво, виконавчими комітетами міських Рад народних депутатів можуть надаватися громадянам для цієї мети земельні ділянки в розмірах від 0,03 до 0,06 гектара, з врахуванням місцевих умов, незалежно від кількості членів сім`ї.

Так, позивачкою не надано доказів, що при приєднанні села Заріччя до міста Золочева та відповідною зміною правової категорії земель на «Землі міст», ОСОБА_8 було надано у користування земельну ділянку площею 0,25 га.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що при переході права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 від ОСОБА_11 до ОСОБА_7 , а в подальшому від ОСОБА_7 до ОСОБА_6 до останнього перейшло право користування земельною ділянкою саме площею 0,20 га, враховуючи положення ст. 88, 90 ЗК УРСР.

Зокрема, позивачкою не надано витягу або викопіювання із реєстрових книг виконавчого комітету Золочівської міської ради із записами про надання ОСОБА_7 , а в подальшому ОСОБА_6 в постійне користування земельної ділянки площею 0,20 га по АДРЕСА_1 .

Станом на момент набуття позивачкою в дар будинковолодіння АДРЕСА_1 діяла ст.377 ЦК України (в редакції станом на 26.11.2005), яка передбачала, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції станом на 26.11.2005) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 (справа №689/26/17) при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Проте, враховуючи, що на момент набуття позивачкою в дар будиковолодіння по АДРЕСА_1 такий об`єкт цивільних прав, як земельна ділянка площею 0,15 га сформовано не було, із визначенням меж такої земельної ділянки, відсутність доказів того, що до ОСОБА_6 при набутті права власності на вищевказане будинковолодіння перейшло право користування земельною ділянкою саме у розмірі 0,20 га, суд приходить до висновку, що до позивачки не перейшло право власності на вищевказану земельну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Враховуючи, що позивачка не являється власником спірної земельної ділянки площею 0,15 га, а також землекористувачем, у розумінні ст. 92, 93 Земельного кодексу України, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2,81,89, 258,259,263-265, 268 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: територіальна громада м. Золочева в особі Золочівської міської ради Львівської області, ОСОБА_6 про звільнення самовільно захопленої земельної ділянки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів дня складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21.09.2020.

Суддя П. В. Пилип`як