Справа № 212/6767/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого судді Борис О.Н., за участю секретаря судового засідання Деменко А.С., в порядку ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 12 грудня 2006 року вона та ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони уклали Договір довічного утримання. За умовами вказаного Договору ОСОБА_2 отримав у власність двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , взамін відповідач повинен надати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 довічне матеріальне забезпечення. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2020 року Договір довічного утримання від 12 грудня 2006 року було розірвано в частині зобов`язань між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У зв`язку із розірванням Договору довічного утримання ОСОБА_1 вимагає від відповідача повернення права власності на частку квартири, яка була передана в рахунок зазначеного Договору. За вказаних обставин позивач просить суд визнати, що частка ОСОБА_1 в спільному сумісному майні квартири АДРЕСА_2 становила Ѕ частину та визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаної квартири.

25 вересня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

09 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву, згідно якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та вказує на те, що він під час дії Договору довічного утримання від 12.12.2006 належним чином виконував свої обов`язки із забезпечення ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для повернення майна позивачу.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві просив розглянути справу у його відсутність, підтримав свої заперечення викладені у відзиві.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2 (а.с.9-10).

12 грудня 2006 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. за реєстраційним номером 2-6500 (надалі Договір) (а.с.21-22).

Відповідно до п.1.1 Договору ОСОБА_1 та ОСОБА_3 передають, а ОСОБА_2 отримує у власність, на умовах цього договору, двохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_2 зобов`язується надати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Як визначено в ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно п.1.1 Договору ОСОБА_1 та ОСОБА_3 передають, а ОСОБА_2 отримує у власність на умовах цього договору, двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташовану на п`ятому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, житловою площею 27,6 кв.м, загальною площею 46,1 кв.м взамін чого, ОСОБА_2 зобов`язується надати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Відповідно до п. 2.1 Договору матеріальне забезпечення утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оцінюється сторонами в 400 гривень.

ОСОБА_2 зобов`язується довічно повністю утримувати гр.. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 забезпечуючи їх: щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря), вбранням, наданням побутових послуг (прання постільної білизни один раз на чотирнадцять днів), послугами перукарні один раз на місяць, необхідною допомогою належними лікувальними засобами, а також зберігаючи в довічному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (п.2.2 Договору).

Договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадках невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку (п.4.4 Договору).(а.с.21-22)

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2020 року, яке набрало законної сили 17.08.2020, Договір від 12 грудня 2006 року було розірвано в частині зобов`язань між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 11-13)

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №208628112 від 11.05.2020, квартира АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, на підставі договору довічного утримання, виданого 12.12.2006. Відповідно до номеру запису про обтяження 4208667 від 12.12.2006, накладена заборона на нерухоме майно (а.с.10).

З матеріалів справи вбачається, що Договір від 12.12.2006 року в частині зобов`язань ОСОБА_2 по довічному утриманню ОСОБА_1 розірвано та право власності на двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем.

Вказані обставини вказують на те, що між сторонами склались правовідносини пов`язані із припиненням договору довічного утримання (догляду).

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2020 року, було встановлено неможливість подальшого виконання ОСОБА_2 умов договору довічного утримання від 12.12.2006 відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 756 ЦК України у разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором.

Згідно до частини 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частини 2 статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Як встановлено судом, на час укладення Договору від 12.12.2006, двокімнатна квартира АДРЕСА_3 була зареєстрована за ОСОБА_1 та померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності без визначення часток.

За вказаних обставин вбачається, що частка ОСОБА_1 у спільному сумісному майні, а саме квартирі АДРЕСА_3 становила Ѕ частину.

Так, ОСОБА_2 не було доведено перед судом істотність обставин, які б вказували на те, що за ним слід залишити право власності на частину майна ОСОБА_1 у спірній квартирі, тому суд приходить до висновку про визнання права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 .

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі по 1681,60 грн.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 368, 370, 392, 744, 756 ЦК України, керуючись ст. 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати, що частка ОСОБА_1 у спільному сумісному майні, а саме квартирі АДРЕСА_3 становила Ѕ частину.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одну) гривню 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу XII ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Суддя: О. Н. Борис