Провадження № 2/521/4295/20
У Х В А Л А

29 жовтня 2020 року

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Гуревський В.К., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси із позовом звернувся позивач ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, за яким просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 352004,76 грн., судові витрати, посилаючись на те, що 16.06.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів у розмірі 10000,00 доларів США.

На підтвердження укладення договору позики, ОСОБА_2 було складено розписку від 16.06.2017 року. Згідно умов договору позики ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 грошові кошти до 17.11.2017 року. Однак, станом на 26.10.2020 року ОСОБА_2 грошові кошти повернуті не були. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

В позовній заяві міститься вимога позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача, а саме двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідач ухиляється від сплати боргу, а накладення арешту забезпечить виконання рішення.

Дослідивши вимогу про забезпечення позову, матеріали справи та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що вимога позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За положенням ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як роз`яснено п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

За розрахунком позивача заборгованість за договором позики складає 352004,76 грн.

Вартість нерухомого майна - двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,на яку просить накласти арешт позивач, за даними інтернет-ресурсів складає мінімум 800000,0 грн., що вочевидь не є співмірним із заявленими вимогами майнового характеру.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, суд не може накласти арешт на майно без вирішення питання щодо зустрічного забезпечення, оскільки заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд на власний розсуд визначає в кожній конкретній ситуації необхідність застосування зустрічного забезпечення. Зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично це є збереженням існуючого стану status-quo між сторонами до ухвалення кінцевого рішення суду.

Заява позивача відповідно до вимог статті 151 ЦПК України має містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Заявником не внесено пропозицій щодо зустрічного забезпечення відповідно до вимог статті 154 ЦПК України, наприклад не вказано про можливість внесення конкретної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Отже, на момент розгляду судом вимоги про забезпечення позову позивачем не надано відповідних та достатніх доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, що, у свою чергу, унеможливлює вирішити питання про накладення арешту на майно.

За таких обставин, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149-153, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні вимоги позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня вручення ухвали суду.

СУДДЯ В.К. Гуревський