ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 жовтня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/965/20

Головуючий у першій інстанції - Майборода С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1221/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Мамонової О.Є., Висоцької Н.В.,

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 ,

місце ухвалення судом першої інстанції заочного рішення - м. Чернігів,

дата складання судом першої інстанції повного тексту заочного рішення -27.07.2020,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість станом на 15.04.2020 за кредитним договором б/н від 17.01.2017 в розмірі 31484,86 грн та 2102 грн судових витрат.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 17.01.2017, відповідачу було надано у користування грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 22000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Збільшуючи кредитний ліміт на рахунку, банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, в якій є відповідні запевнення відповідача щодо отримання документів у письмовому вигляді та ознайомлення з ними.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ ПРИВАТБАНК, з якими він ознайомився в письмовій формі. Відповідач частково виконував умови договору, використовував кредитні кошти, повертав їх, сплачував відсотки за користування ними. Це підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, доданими до позовної заяви.

В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно з п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі порушення клієнтом своїх зобов`язань з погашення кредиту, починаючи з 181 дня з моменту такого порушення, клієнт зобов`язується сплатити банку заборгованість по кредиту, а також проценти у відповідності зі ст. 625 ЦК України.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості ОСОБА_1 станом на 15.04.2020 має заборгованість в загальній сумі 31484,86 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі -18906,97 грн, заборгованості за простроченими відсотками 9344,11 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України - 1258,31 грн, а також штрафів: 500 грн (фіксована частина), 1475,47 грн (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх обов`язків, передбачених договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 17.01.2017 у розмірі 18906,97 грн та 1261,20 грн судових витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі АТ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області в частині відмовлених позовних вимог, а саме щодо стягнення прострочених відсотків, відсотків, нарахованих за ст. 625 ЦК України, штрафів, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити, посилаючись на порушення судом порядку, встановленого для вирішення питання, однобічність та неповноту судового розгляду, неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Скаржник зазначає, що підписавши анкету-заяву, відповідач погодився з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами та правилами надання послуг ПриватБанком складає договір між ним та банком про надання банківських послуг, він ознайомився з Умовами, Тарифами банку, погодився з ними, зобов`язався самостійно знайомитися зі всіма змінами умов та тарифів на офіційному сайті банку в мережі Інтернет. Твердження місцевого суду про те, що укладений договір не містить підписів відповідача під Умовами та правилами надання банківських послуг, скаржник вважає нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними умовами та правилами закон не вимагає. Посилається на аналогічні висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 11.09.2019 № 642/5533/15-ц, від 19.09.2019 № 127/7543/17, від 23.12.2019 № 375/250/18. Суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи містяться надані банком витяг з Умов та правил, що діяли на момент підписання відповідачем анкети-заяви та копія наказу банку про затвердження вказаної редакції умов та правил, крім цього, відповідач факт ознайомлення з умовами кредитування не заперечував.

На підставі підписаної анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом, що в подальшому змінювався, видано банківську картку «Універсальна Голд», яку він активував та використовував у власних потребах, що підтверджує укладення сторонами кредитного договору.

Підтверджуючи свої вимоги, банк надав відповідні довідки, розрахунок заборгованості відповідача, виписку по його рахункам. З наданих документів прослідковується, що відповідач користувався кредитними грошима, отримував кошти через банкомати, а отже отримував кредитну карту, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності карти. Користуючись грошима та частково сплачуючи заборгованість, відповідач фактично прийняв пропозицію банку, засвідчив своє бажання укласти кредитний договір та погодився з його умовами, ним не спростовано жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами.

Боржник користувався кредитними коштами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманого кредиту та сплатити проценти за користування ним. Також суд безпідставно відмовив у стягненні процентів за ст. 625 ЦК України та неустойки згідно з умовами договору. Вважає, що дана відмова є «передчасною».

На підтвердження своїх вимог позивачем до апеляційної скарги долучено як додатковий доказ копію паспорта споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем у день отримання кредитної картки. Позивач звертає увагу суду, що даний додатковий доказ поданий до суду апеляційної інстанції, оскільки про підстави відмови в частині позовних вимог позивач дізнався безпосередньо з судового рішення, даний доказ спростовує передчасні висновки суду та має значення для повного та об`єктивного вирішення справи. Посилаючись на вказаний паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем, банк стверджує, що останній був ознайомлений з умовами користування отриманою ним кредитною карткою, знав про умови щодо сплати процентів та неустойки.

На думку скаржника, суд першої інстанції не дослідив належним чином надані банком докази, передчасно відмовив у стягненні відсотків та неустойки, безпідставно звільнив відповідача від частини обов`язків за договором з формальних міркувань, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що в сукупності призвело до ухвалення помилкового рішення по справі.

Правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення 18906,97 грн заборгованості за кредитом не оскаржується, тому, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Судове рішення в частині, що оскаржується, вимогам ст. 263 ЦПК України відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що ОСОБА_1 дійсно 17.01.2017 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 17.01.2017. Для користування картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 22 000,00 грн. Відповідач користувався наданими коштами, але належним чином не виконував своїх зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість.

У анкеті - заяві відповідача від 17.01.2017 процентна ставка не зазначена. Не містить ця заява умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Взагалі про отримання кредитних коштів свідчить лише видана кредитна картка, якою користувався відповідач. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи Заяву. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Також суд дійшов до висновку,що вимога банку по стягнення із відповідача 1258,31 грн заборгованості за відсотками згідно ст. 625 ЦК України є неправомірною, й задоволенню не підлягає.

Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 17.01.2017 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 16).

За текстом вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 погодився з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, примірник договору згоден отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту банку www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язується самостійно знайомитись зі змінами Умов і Тарифів на вказаному інтернет-сайті. Також клієнт дає згоду на оформлення послуги накопичування «копилка» та погоджується з умовами надання такої послуги.

Водночас, анкета-заява, підписана відповідачем, не містить будь-якої інформації щодо його бажання оформити на своє ім`я банківську картку, та щодо виду такої картки. Не зазначено також і бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , датою старту карткового рахунку вказано 03.01.2019, за цим рахунком було неодноразово проведено операцію зі зміни кредитного ліміту (а. с. 14).

З довідки банку про надання кредитних карток за кредитним договором № б/н, що був підписаний між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , видно, що останньому надана 1 банківська картка № НОМЕР_1 , відкрита вона була 03.01.2019 з терміном дії до останнього дня жовтня 2022 року (а.с. 15).

Відповідно до розрахунку, наданого банком до позовної заяви, за вказаним кредитним договором станом на 15.04.2020 утворилась заборгованість в загальній сумі 31484,86 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі -18906,97 грн, заборгованості за простроченими відсотками 9344,11 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України - 1258,31 грн, а також штрафів: 500 грн (фіксована частина), 1475,47 грн (процентна складова).

За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з статтею 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Свої зобов`язання перед банком ОСОБА_1 належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. При цьому, у підписаній ним анкеті-заяві процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору погодження сторонами умов відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач на погашення заборгованості частково повертав кошти, надані банком. Це дає підстави колегії суддів погодитись з висновком суду першої інстанції про виникнення у відповідача договірного зобов`язання в частині повернення фактично отриманих у позивача коштів. Договір, виконаний частково, не може вважатися неукладеним (постанова ВП ВС у справі №338/180/17 від 05.06.2018).

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив також, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами (ст.625 ЦК України), за пеню і штрафи. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.01.2017, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де визначені умови щодо кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» (а.с. 17) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору (а. с. 18-72).

До апеляційної скарги позивачем долучено як додатковий доказ копію паспорта споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем у день отримання кредитної картки (а.с. 113-114). Посилаючись на вказаний паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем, банк стверджує, що останній був ознайомлений з умовами користування отриманою ним кредитною карткою, знав про умови щодо сплати процентів та неустойки. При цьому позивач звертає увагу суду, що даний додатковий доказ поданий до суду апеляційної інстанції, оскільки про підстави відмови в частині позовних вимог позивач дізнався безпосередньо з судового рішення, даний доказ спростовує передчасні висновки суду та має значення для повного та об`єктивного вирішення справи.

Однак, доводи апеляційної скарги, що ґрунтуються на вказаному доказі, суд не бере до уваги, з огляду на таке.

Верховний Суд в постанові від 05.10.2020 № 2-6359/11 дійшов наступного висновку. Пунктом 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

Банк не був позбавлений права надати до суду першої інстанції копію паспорта споживчого кредиту, що був підписаний ОСОБА_1 при отриманні кредитної картки, проте таким правом не скористався. Доказів неможливості надати його при розгляді позовної заяви банк не зазначив, як не зазначив і причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Пояснення банку, що даний додатковий доказ поданий до суду апеляційної інстанції, оскільки про підстави відмови в частині позовних вимог позивач дізнався безпосередньо з судового рішення - не заслуговують на увагу.

Матеріали справи, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, не містять жодних даних щодо того, які саме картки відповідач отримував, які саме тарифні плани діяли для цих карток. Позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що саме додані до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент підписання ним вказаної заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, їх розмірів і порядку нарахування.

Оцінюючи доводи позивача, про те, що заява позичальника разом з цими Умовами та Правилами становить укладений між ними кредитний договір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дотримався правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, що роздруківка Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача, (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції проігноровано, що в матеріалах справи наявні витяг з Умов і Правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви, а також копія наказу про їх затвердження в цій редакції (а.с. 73-74). Однак, зазначені вище докази не є належними та допустимими доказами підтвердження заявлених позовних вимог, оскільки вказані в них факти мали місце починаючи з 30.11.2016, тобто раніше моменту виникнення договірних відносин.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, що діяли саме на час підписання анкети-заяви, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Вказане відповідає правовому висновку висловленому Верховним Судом 26.02.2020 при розгляді справи № 335/2109/18.

Той факт, що ОСОБА_1 використовував кредитну картку та часткове повернення ним коштів не свідчить про те, що він знав і розумів, як це передбачено вимогами законодавства, умови зміни розміру кредитного ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків, пені та штрафів, отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення обов`язку сплати відсотків та інших нарахувань, крім суми фактично отриманих коштів.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.03.2019 у справі № 751/861/17-ц.

Як вказано вище, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, нарахованими згідно із ст.625 ЦК України.

Висновок суду першої інстанції про те, що сторонами не було узгоджено належним чином розмір відсотків, а тому в задоволенні вимог банку про їх стягнення належить відмовити, є обґрунтованим, оскільки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявлено позовну вимогу про стягнення відсотків, нарахованих по ст. 625 ЦК України, тобто відсотків встановлених законом, а не договором.

Позивачем зазначено, що боржник належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, яким йому надано кредит строком до останнього дня жовтня 2022 (згідно із довідкою на а.с.15).

В матеріалах справи не міститься жодних доказів того, що банк використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту до подання даного позову. Отже, подання позову 02.05.2020 (а.с.82) розцінюється судом як зміна умов основного зобов`язання щодо строку дії договору і з цієї дати у позивача виникло право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України.

Згідно з розрахунку позивача (а.с. 10-11) проценти за користування кредитом, згідно із ст.625 ЦК України нараховані 01.02.2020 та 29.02.2020, тобто ще до виникнення у позивача права на отримання відповідних сум, тому колегія суддів приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог банку в частині стягнення процентів та відсутність підстав для їх задоволення.

Отже, у задоволенні вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками 9344,11 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України - 1258,31 грн, а також штрафів: 500 грн (фіксована частина), 1475,47 грн (процентна складова) судом першої інстанції відмовлено обґрунтовано.

Доводи скаржника про «передчасну» відмову судом в позові про стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України позбавлені сенсу, оскільки такі позовні вимоги банком заявлені і суд повинен був прийняти щодо цих вимог рішення.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О. Боброва

Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова

Повний текст постанови складений 26.10.2020.