Справа №463/747/20
Провадження №2/463/729/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та додаткових витрат,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1200 грн. щомісячно і до завершення ним навчання, але не пізніше ніж до досягнення 23-х років. Також, просить стягнути додаткові витрати на утримання сина в розмірі 8750 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що син сторін 10.01.2020 досягнув повноліття, однак продовжує навчатись та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. ЇЇ доходів недостатньо для утримання сина і тому просить стягувати аліменти з відповідача в розмірі 1200 грн. щомісячно до завершення навчання, але не пізніше ніж до досягнення сином 23 років починаючи від дати звернення до суду. Крім того, позивач самостійно несе додаткові витрати, пов`язані з оплатою вартості навчання сина в сумі 17 500 грн. Половину з цих коштів також просить стягнути з відповідача як додаткові витрати в порядку ст. 185 СК України.

Суддя своєю ухвалою від 11.02.2020 прийняв позовну заяву, відкрив провадження у справі та призначив таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Одночасно, до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_3 . Визначено учасниками справи строк для подання відзиву, відповіді на відзив, письмових заперечень та пояснень.

В судове засідання позивач не з`явилась, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Повноважний представник позивача, яка одночасно представляє інтереси третьої особи подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та третьої особи. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання також не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Попередньо, представник третьої особи надала суду письмові пояснення щодо позову, відповідно до яких позовні вимоги підтримує повністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження (а.с.33).

10.01.2020 син сторін досягнув повноліття.

Вбачається, що син сторін проживає з матір`ю.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно договору про надання освітніх послуг № 215-3 від 29.07.2019, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.47), син сторін навчається у Національному університеті «львівська політехніка», форма навчання - денна, спеціальність - 122 комп`ютерні науки, термін навчання - з 01.09.2019 по 30.06.2023.

Оскільки у зв`язку з навчанням син сторін не працевлаштований, на думку суду потреба останнього в матеріальній допомозі існує.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.34-43), відповідач є засновником та керівником ТзОВ «Піонер» та ПП «Рожева Пантера».

Крім того, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.44-47), відповідачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0906 га, а також квартира загальною площею 126 кв.м.

Також, згідно витягу з Єдиного державного реєстру МВС України, 28.12.2019 відповідач зареєстрував на своє ім`я автомобіль марки Skoda модель Octavia, 2006 року випуску.

З огляду на такі обставини, а також враховуючи відсутність доказів про протилежне, суд приходить до висновку про наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу.

Відповідно, у справі яка розглядається наявні усі чотири критерії, на яких наголошував Верховний Суд у згаданій вище постанові.

Далі суд вирішить питання про розмір аліментів.

Під час розгляду цивільної справи № 622/373/16 (постанова від 29.01.2018) Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що у визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений законом станом на час розгляду справи, стан здоров`я позивача та потребу сина сторін в матеріальній допомозі, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, а також інші обставини, які мають значення для справи, зокрема ті, про які згадував Верховний Суд у справі № 622/373/16, а також той факт, що відповідач є засновником і керівником двох підприємств.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 27.01.2020 (дати пред`явлення позову) і до закінчення сином навчання або досягнення 23 років в залежності від того, яка з цих обставин настане першою.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Щодо додаткових витрат.

За змістом п. 8 згаданого вище договору про надання освітніх послуг, вартість навчання (1 курс, 2019/2020 роки) становить 17500 грн. Двома рівними платежами по 8 750 грн. кожен позивач одноосібно оплатила навчання сина, долучивши копії відповідних платіжних квитанції (а.с.49, 50).

Саме ці витрати позивач вважає додатковими і половину з них просить стягнути в порядку ст. 185 СК України.

Згідно зі статтею 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Під час розгляду цивільної справи № 521/16268/18 (постанова від 01.04.2020) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

В цій же постанові Верховний Суд вказав, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Крім того, під час розгляду іншої цивільної справи № 701/699/16-ц (постанова від 05.12.2018) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина в період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Вказане узгоджується з положеннями частини першої статті 6 СК України, за якою правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, тоді як за змістом статті 185 СК України додаткові витрати стягуються виключно на дитину.

Вище та в межах позовних вимог суд уже вирішив питання про стягнення з відповідача аліментів, на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання і тому, керуючись згаданими вище висновками Верховного Суду, відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Щодо судових витрат

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн., оскільки позивач в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Далі суд вирішить питання про те, як розподілити між сторонами інші судові витрати.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати, окрім судового збору, складаються також з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлено до стягнення 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідний попередній розрахунок цих витрат (а.с.52), а також детальний опис робіт (а.с.57) представник позивача подала разом з позовною заявою. Крім того, одночасно з позовом було подано копію меморіального ордеру від 17.01.2020 (а.с.58), який підтверджує факт оплати позивачем гонорару. Правова допомога надавалась позивачу на підставі договору про надання правової допомоги № 01 від 14.01.2020, копія якого також долучена до матеріалів справи (а.с.53-55).

За змістом пунктів 1 та 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, а у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. При цьому, як зазначено в п. 10 ч. 1 цієї статті, у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, ціна позову визначається загальною сумою всіх вимог.

Як уже зазначалось вище, позивачем заявлено дві позовні вимоги - про стягнення аліментів щомісячно в сумі 1200 грн. та про стягнення додаткових витрат в сумі 8750 грн.

Відповідно, за правилами пунктів 1, 3, 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України загальна ціна позову становить 15950 грн. ((1200 * 6) + 8750 = 15950).

Цим рішенням суд відхилив позовні вимоги на суму 8750 грн., що становить 54,85 % від загальної ціни позову.

Отже в силу вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд відхиляє вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2742,50 грн., що становить 54,85 % від загального розмір заявлених до стягнення судових витрат та є пропорційно до відхиленої частини позовних вимог.

Водночас, вирішуючи питання про право позивача претендувати на відшкодування їй 45,15 % судових витрат, що пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, суд враховує таке.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. ч. 4-6 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду цивільної справи № 753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому з огляду на положення ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

За своєю юридичною природою, договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, зміст якого розкривається главою 63 ЦК України і за загальним правилом, перед його укладенням сторони користуються свободою розсуду щодо визначенні його умов, однак з врахуванням, серед іншого, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 6, 627 ЦК України).

Відповідно до пп. 5.2 п. 5 договору про надання правової допомоги, гонорар за цим договором становить 5000 грн.

Отже сторони узгодили фіксований розмір гонорару.

При цьому, згідно специфікації (детального опису робіт) (а.с.57) правова допомога полягала в зборі доказів, підготовці позовної заяви та її оформленні, орієнтовної участі в судовому засіданні.

У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Застосовуючи таку практику у межах цієї справи, зокрема, в частині задоволених позовних вимог, суд погоджується з реальністю наданих позивачу адвокатських послуг, оскільки всі послуги, про які зазначено у специфікації так чи інакше пов`язані з адвокатською діяльністю. Крім того в межах задоволеної частини позовних вимог суд не ставить під сумнів розумність цих витрат, та затрачений адвокатом час, оскільки надані послуги були об`єктивно необхідні та направлені на встановлення дійсних обставин справи, а саме, матеріального становища відповідача як такого, що має змогу надавати матеріальну допомогу.

Відповідно, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, суд стягує усі понесені позивачем витрати, а саме 2257,50 грн., що становить 45,15 % від загального розміру заявлених до стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,279,280-282,430 ЦПК України, ст.ст. 6, 180-184, 185, 198, 199, 200, 201 Сімейного Кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , студента Національного університету «Львівська політехніка», в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 27 січня 2020 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 840,80 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2257,50 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Леньо С. І.