П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6 534 грн. 25 коп. за кредитним договором № б/н від 28 листопада 2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 листопада 2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем позичальника є дружина відповідач ОСОБА_1 , яка постійно проживала на час відкриття спадщини та мала право подати заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після померлого у строк з 02 листопада 2013 року по 02 травня 2014 рік. Позивач направив лист-претензію до відповідача про необхідність звернення останньою до будь-якого відділення банку та сплати заборгованості за договором б/н від 28 листопада 2011 року. Станом на дату смерті ОСОБА_2 мав заборгованість перед позивачем за кредитним договором у розмірі 6 534 грн. 29 коп. До теперішнього часу відповідач борг не погасила.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що умови кредитного договору щодо строку позовної давності, визначеного договором, у відносинах зі спадкоємцями не застосовуються. Відповідач не повідомляла позивача про смерть позичальника та доказів такого повідомлення не надала. АТ КБ «Приватбанк» стало відомо про смерть позичальника лише 25 лютого 2014 року, претензія кредитора до нотаріальної контори направлялася двічі 08 березня 2015 року та повторно 04 квітня 2018 року. Таким чином, встановлений ст. 1281 ЦК України строк позивачем не пропущено. Відповідач постійно проживала зі спадкодавцем та мала право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від неї. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач протягом встановленого ст. 1270 ЦК України, заявила про відмову від прийняття спадщини. Відповідач таких доказів не надала. Матеріали справи не містять також доказів того, що відповідач не проживала разом з позичальником на день його смерті. Отже, відповідач вважається такою, що фактично прийняла спадщину. В анкеті-заяві в розділі володіння нерухомістю міститься відмітка «у спільній власності». Однак, суд не перевірив хто є власником будинку за адресою реєстрації спадкодавця. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Твердження відповідача, що квартира АДРЕСА_1 не є приватизованою та належить до державного житлового фонду не підтверджені жодним доказом у справі, а, отже, на ній лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі. Позивач також посилається на постанови Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справах № 640/6274/16-ц, № 336/7643/18, від 22 січня 2020 року у справі № 306/2000/16-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що апеляційна скарга не спростовує пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки останній дізнався про смерть позичальника 25 лютого 2014 року, а претензію кредитора до нотаріальної контори подав більше ніж через рік - 08 березня 2015 року. Повторно претензія кредитора була подана до нотаріальної контори більш як через три роки - 04 квітня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 28 листопада 2011 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.5).

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», загальний залишок заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 28 листопада 2011 року станом на 31 липня 2019 року складає 6 534 грн. 29 коп. (а.с.4)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06 листопада 2013 року (а.с.100).

25 лютого 2014 року АТ КБ «Приватбанк» направив на адресу Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України (а.с.99).

Така ж претензія була направлена повторно АТ КБ «Приватбанк» 15 березня 2018 року (а.с.117).

Згідно з наданою АТ КБ «Приватбанк» суду випискою по картковому рахунку, останній платіж - «закриття заборгованості з поповненням карти» на суму 100 грн. по рахунку боржника було здійснено 29 квітня 2014 року (а.с.128).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що 28 листопада 2011 року ОСОБА_2 , спадкоємцем якого є відповідач, отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

АТ КБ «Приватбанк» як на підставу своїх вимог посилалося на положення статей 526, 527, 530, 608, 1218, 1219, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України.

Судом встановлено, що 28 листопада 2011 рокуміж АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, остання містить особисті дані та підпис ОСОБА_2 , однак, не містить будь-яких даних про бажаний кредитний ліміт та про отримання саме кредитної картки. У анкеті-заяві зазначено вид картки «Зарплатна картка».

За таких обставин, позивачем не доведено надання ОСОБА_2 кредитних коштів у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, позичальник погодився з умовами та правилами. Однак, з цієї анкети-заяви не вбачається видачі позичальнику кредитної картки та суми наданого кредитного ліміту, а, отже, застосування Умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року справа № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року справа № 364/594/17, від 24 травня 2018 року справа № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року справа № 357/16301/15-ц, від 03 квітня 2019 року № 221/5089/16-ц.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки доказів того, що позичальник ОСОБА_2 отримав у банку кредитні кошти, і відповідно у нього виник обов`язок їх повернути, суду не надані, до відповідача, як спадкоємця померлого, не перейшов обов`язок задовольняти вимоги позивача як кредитора.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з вимогами ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємця боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини відповідач не зверталася, свідоцтво про право на спадщину їй не видавалося.

У матеріалах справи відсутні докази того, що за життя ОСОБА_2 належало на праві власності будь-яке майно, а, отже, відсутні підстави вважати, що відповідач отримав право власності на будь-яке спадкове майно, що в силу вимог ст. 1282 ЦК України унеможливлює задоволення будь-яких вимог кредиторів спадкодавця до неї.

Враховуючи зазначені обставини, позивачем не доведено факту отримання позичальником коштів на підставі анкети-заяви, наявності у нього будь-якого майна, в межах вартості якого можна було б задовольнити вимоги кредитора за умови обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності при зверненні до суду, при цьому, не звернувши уваги на те, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є недоведеними, а, відтак, безпідставними.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що відповідач не оспорює факт укладення її померлим чоловіком кредитного договору з позивачем, наявності та розміру заборгованості.

Проте, відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню лише у тому випадку, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Разом з тим, як зазначалося вище, позивачем не доведено факту виникнення кредитних правовідносин між ним та ОСОБА_2 на підставі підписаної 28 листопада 2011 року анкети-заяви, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати встановленими обставини, про які зазначала відповідач у письмових поясненнях.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено судам, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2020 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судове рішення складено 21 жовтня 2020 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.