Справа № 361/2267/18
Провадження № 2/361/75/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київськоїобласті в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.,

за участю секретаря Бас Я.В., Радченко К.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2018 року позивач звернувся до суду із вище вказаним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що йому на праві власності належить вказаний вище житловий будинок, в якому крім нього зареєстрований його син ОСОБА_4 та його брат ОСОБА_3 , який в даному будинку не проживає з 2004 року, немає власних речей у даному будинку, не сплачує комунальні послуги. Відповідач постійно проживає у належній йому на праві власності квартирі по АДРЕСА_2 . Реєстрація відповідача у спірному будинку позбавляє позивача права вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Відповідач подав відзив на позов, в якому вказав, що будинок по АДРЕСА_1 був збудований його батьком у 1960 році та був спільною сумісною власністю їхніх з позивачем батьків. Після смерті матері у 2005 році, він, його брати ОСОБА_2 (позивач у справі) та ОСОБА_5 , а також їхній батько ОСОБА_6 , прийняли спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, проте заяв про прийняття спадщини вони не подавали. Таким чином, йому як спадкоємцю першої черги після смерті матері належить 1/8 частка вказаного будинку та земельної ділянки під ним, а тому має право користуватися спірним будинком на законних підставах.

Позивач вказав, що у першій половині 2004 року відповідач за власною ініціативою виселився з будинку, вивіз свої речі та постійно проживає за іншою адресою. З моменту смерті їхньої матері з 2005 року відповідач не вчиняв жодних дій щодо прийняття спадщини, оскільки вказаний будинок до спадкового майна не увійшов. З 15.10.2010 р. вказаний будинок належав на праві власності їхньому батьку ОСОБА_6 , який він подарував позивачу у 2012 році.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві, просив позов задоволити.

Відповідач та його представник у судових засіданнях проти задоволення позову заперечували, надали пояснення аналогічні викладеному у відзиві.

В судові засідання 22 червня 2020 року та 05 жовтня 2020 року відповідач та його представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Відповідач у суді пояснив, що він проживав у даному будинку ще за життя матері, побудував бокс по АДРЕСА_1 , а братові залишив хату. Після смерті матері подав заяви до нотаріальної контори, але не отримав свідоцтва про право власності. У будинку перестав проживати, коли помер батько, проживає у боксі на другому поверсі. У будинку перестав проживати коли помер батько з 2015 року, але ключі від будинку собі залишив, хоча в будинок не заходив, щоб зі сторони брата не було будь-яких претензій, пізніше вже були замінені ключі і двері у будинку. До правоохоронних органів із заявою про усунення перешкод у користуванні майном він не звертався. У 2017 році почав збирати документи з приводу спадщини, подав до суду позов про визнання договору дарування від 21.11.2012 року недійсним та скасування реєстрації права власності на спірний будинок за позивачем.

Свідок ОСОБА_7 в суді посвідчила, що ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_1 . Його брат ОСОБА_3 проживав за даною адресою, після армії оженився і вже більше 20 років проживає у м. Бровари. ОСОБА_3 більше року не користується та не з`являється до будинку АДРЕСА_1 та не проживає в ньому.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , але у зв`язку із тим, що вийшов із ладу звукозаписувальний пристрій системи "Оберіг" вказаний звукозапис не зберігся.

Оскільки відповідач наполягав на допиті вказаних свідків та зобов`язувався забезпечити їх явку, суд повторно викликав вказаних свідків у судове засідання, але відповідач особисто не з`явився в судове засідання, не забезпечив явку свідків, за таких обставин суд продовжив розгляд справи за наявними у справі доказами.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, представника відвпоідача, дослідивши матеріали справи та з?ясувавши позицію учасників справи, встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини, і дійшов таких висновків.

Відповідно ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч.1, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно акту підтвердження фактичного місця проживання, складеного 04.03.2018 року депутатом Погребської сільської ради Броварського району Київської області Бруєнком С.П., ОСОБА_3 зареєстрований у АДРЕСА_1 , а фактично проживає в АДРЕСА_2 з 2004 року. ОСОБА_2 , 1967 р.н., його син ОСОБА_4 , 2006 р.н., постійно зареєстровані та проживають в с.Погреби Броварського району Київської області.

Відповідно до довідки від 05.03.2018 року № 133, виданої Погребською сільською радою Броварського району Київської області, ОСОБА_2 , 1967 р.н., його син ОСОБА_4 , 2006 р.н., постійно зареєстровані та проживають в с. Погреби Броварського району Київської області. ОСОБА_3 , 1972 р.н., зареєстрований у АДРЕСА_1 , а фактично проживає в АДРЕСА_2 з 2004 року.

За змістом акту обстеження умов проживання від 16.03.2018 року, складеного депутатом Погребської сільської ради Броварського району Київської області Бруєнком С.П. встановлено, що житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 . У вказаному будинку зареєстровані: ОСОБА_2 (власник будинку), ОСОБА_4 (син власника будинку), ОСОБА_3 (брат власника будинку). У вказаному будинку постійно проживають: ОСОБА_2 (власник будинку), ОСОБА_10 (дружина власника будинку), ОСОБА_4 (син власника будинку). Зі слів власника будинку, членів його сім`ї та сусідів, ОСОБА_3 починаючи з 2004 року і по даний час у вказаному житловому будинку не проживає, власних речей у нього немає, а відповідно й ключів від будинку також немає, оскільки постійно проживає у власній квартирі по АДРЕСА_2 .

Згідно договору дарування житлового будинку від 21 листопада 2012 року, посвідченого нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою А.А., зареєстрованим в реєстрі за № 3362, встановлено, що ОСОБА_6 подарував ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Даний факт підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 05.12.2012р. реєстраційний номер 31780281.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_6 на підставі рішення десятої сесії Погребської сільської ради народних депутатів від 17.10.1996 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0559 га на території АДРЕСА_3 , Погребської сільської ради. Землю передано для житлового будівництва - 0,250 та ведення особистого підсобного господарства - 0,309.

У витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу містяться відомості про те, що 02.06.1967 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , повторно виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Виконавчим комітетом Погребської сільської ради Броварського району Київської області 02 грудня 1972 року складено актовий запис № 39.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , повторно виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Виконавчим комітетом Погребської сільської ради Броварського району Київської області 04 листопада 2005 року складено актовий запис № 30.

У інвентаризаційній справі на будинок АДРЕСА_1 власником вказано ОСОБА_2 , попередній власник - ОСОБА_6 .

У відповідь на звернення Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області листом від 18 квітня 2018 року № 1443/02-14 повідомила, що спадщину після смерті ОСОБА_12 прийняли її діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_6 . Свідоцтва про право на спадщину видавалися на грошові вклади та на земельні ділянки. Інших заяв щодо оформлення спадкових прав на інше майно, в тому числі на житловий будинок АДРЕСА_1 , не надходило. 07.07.2015р. відкрита спадкова справа до майна померлого ОСОБА_6 . Згідно матеріалів спадкової справи спадщину після його смерті прийняли його діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_5 .

Спадкоємцями надані документи щодо оформлення спадкових прав на 1/3 частку земельної ділянки 0,5311, на 1/3 частку земельної ділянки 0,3809 га, та на 1/3 частку земельної ділянки 0,0981 га. Інші документи на майно померлого не надані.

Також спадкоємцем ОСОБА_5 надано копію договору дарування, посвідченого 21.11.2012 року за р. № 3362 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою А.А., за яким встановлено, що померлий ОСОБА_6 подарував житловий будинок АДРЕСА_1 .

Вищевказаний житловий будинок належав померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданого Погребською сільською радою від 15.10.2010 року, зареєстрованому Броварським БТІ за № 31780281 від 15.10.2010 р.

Позивач є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 21.11.2012 року.

Відповідач зареєстрований у даному будинку з 17 грудня 1997 року як член сім`ї власника, а саме батька ОСОБА_6 , але ще при житті батько розпорядився будинком та подарував його ОСОБА_2 , будь-яких застережень у договорі не зазначено.

Відповідач не проживає та не користується будинком з 2015 року, а періодично проживав у збудованому двоповерховому гаражному боксі, про що сам повідомив в судовому засіданні.

Не встановлено фактів чинення перешкод з боку позивача щодо проживання відповідача в даному жилому приміщенні протягом всього зазначеного часу.

Не встановлено будь-яких поважних причин відсутності відповідача у будинку, і не встановлено підстав для збереження за ним права користування даним жилим приміщенням.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, щокожнафізичнаабоюридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Згідноіз ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежновідволііншихосіб. Власникволодіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.405 ЦК України член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістомч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутисядо суду за захистомсвогоособистогонемайновогоабомайнового права та інтересу.

Посилання відповідача на той факт, що спірний будинок є спільною сумісною власністю їхніх з позивачем батьків, а тому йому належить частка у даному будинку як спадкоємцю першої черги не знайшло жодного документального підтвердження, оскільки даний будинок був особистою приватною власністю батька сторін та був подарований позивачу у 2012 році. Договір дарування не оспорений, є дійсним, а тому будинок не входив до складу спадкового майна після смерті батька сторін.

Таким чином, є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - даним будинком, з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 383, 391, 402, 405 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 76-82, 141, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житлом, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови, суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.