Справа № 204/7204/20
Провадження № 2/204/2002/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 грудня 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівельний завод» про стягнення невиплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача ДП «Дніпровський електровозобудівельний завод» із вимогою про стягнення невиплаченої заробітної плати (а. с. 1-3).

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він працював у ДП «Дніпровський електровозобудівельний завод» та 09 січня 2020 року звільнився з роботи за угодою сторін. Відповідно до довідки № 8 від 09 січня 2020 року відповідач має заборгованість перед позивачем по заробітній платі у сумі 33278 гривень 46 копійок. З тих підстав, що станом на день звернення до суду з даним позовом відповідач не виплатив позивачеві вказану заборгованість, останній змушений звернутися з даним позовом до суду та просить суд стягнути з ДП «Дніпровський електровозобудівний завод» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 33278 гривень 46 копійок.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 30 листопада 2020 року (а. с. 11), копія якої надіслана учасникам справи 01 листопада 2020 року за вихідним № 23530/20-вих/2/204/2002/20 (а. с. 12) та, яка отримана відповідачем 11 листопада 2020 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 14).

Позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Пояснення надав аналогічні тексту позову. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та спираючись на вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення.

Судом встановлено, що позивач працював у ДП «Дніпровський електровозобудівний завод» та 09 січня 2020 року звільнений за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою (а. с. 4). Відповідно до довідки № 8 від 09 січня 2020 року, що видана ДП «Дніпровський електровозобудівний завод» позивачеві, станом на 09 січня 2020 року, відповідач має заборгованість перед позивачем по заробітній платі у сумі 33278 гривень 46 копійок, з яких: за травень 2019 року 5373 гривні 99 копійок; за червень 2019 року 4210 гривень 43 копійки; за липень 2019 року 3277 гривень 89 копійок; за серпень 2019 року 3572 гривні 96 копійок; за вересень 2019 року 3676 гривень 01 копійка; за жовтень 2019 року 3850 гривень 57 копійок; за листопад 2019 року 3676 гривень 01 копійка; за грудень 2019 року 4144 гривні 21 копійка; за січень 2020 року 1496 гривень 39 копійок (а. с. 5).

Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Отже, за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 4, 5 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, сума остаточного розрахунку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Положеннями ст. 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних с у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до довідки № 8 від 09 січня 2020 року, заборгованість по заробітній платі у відповідача перед позивачем станом на 09 січня 2020 року становить 33278 гривень 46 копійок (а. с. 5), яка підлягає стягненню.

Судом не приймається до уваги примітка, яка міститься у зазначеній довідці про те, що заборгованість з травня 2019 року по жовтень 2019 року стягується юстицією, оскільки до матеріалів справи жодною зі сторін не надано з цього приводу будь-яких доказів.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у розмірі 33278 гривень 46 копійок.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Згідно з вимогами пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подачу позовної заяви майнового характеру, поданої фізичною особою, сплачується судовий збір, який становить 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір задоволених позовних вимог становить 33278 гривні 46 копійок 1% ціни позову становить 332 гривні 78 коп. (33278 гривень 46 копійок / 100% = 332 гривні 78 копійок), що є менше від визначеного ЗУ «Про судовий збір» мінімального розміру судового збору, тому підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 840 гривень 80 коп.

З урахуванням того, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840 гривень 80 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 280-288, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод» (49068, м. Дніпро, вул. Орбітальна, буд. 13, ) про стягнення невиплаченої заробітної плати задовольнити у повному обсязі.

Стягнути із Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 33278 (тридцять три тисячі двісті сімдесят вісім) гривень 46 (сорок шість) копійок.

Стягнути із Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод» на користь Держави судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача протягом двадцяти днів зо дня отримання ним копії рішення.

Суддя А.І. Приваліхіна