Справа № 299/1897/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/1897/19 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Вімерта Владислава Івановича та Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Дмитро Андрійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Альфа-Банк» і приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Вімерта Владислава Івановича на рішення Виноградівського районного суду від 15 листопада 2019 року, повний текст якого складено 25 листопада 2019 року, головуюча суддя Рішко Г.І., -

встановив:

Леньо П.С., від імені та в інтересах якого діяла адвокат Бондарєва О.С., 20.06.2019 звернувся до суду із зазначеним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» і приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Вімерта В.І. мотивуючи таким.

27.03.2012 приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Вімерт В.І. вчинив виконавчий напис за реєстровим № 591, що ним звернув стягнення на нерухоме майно, власником якого є позивач ОСОБА_1 , а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0701, призначену для обслуговування житлового будинку, та на розташований на ній житловий будинок з приналежними надвірними спорудами та прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 , у рахунок погашення боргу позивача перед ПАТ «Укрсоцбанк», який виник за період з 01.08.2008 по 27.03.2012 за кредитом - 151433,61 дол. США, за відсотками - 58091,26 дол. США, разом - 209524,87 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на 27.03.2012 становить еквівалент 1673265,61 грн, а також витрат ПАТ «Укрсоцбанк» на вчинення виконавчого напису в сумі 4990,00 грн.

На підставі виконавчого напису нотаріуса приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Д.А. відкрив виконавче провадження № 59213342, з постанови про відкриття цього провадження позивачу 01.06.2019 стало відомо про існування виконавчого напису.

Виконавчий напис не відповідає вимогам закону, зокрема, ст. 18 ЦК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Главі 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172.

Так, виконавчий напис вчиняється нотаріусом у разі підтвердження безспірності заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Позивач дійсно уклав із Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у подальшому - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (АТ «Укрсоцбанк»)) договір кредиту від 01.08.2008 № 08/300/41 (з подальшими змінами і доповненнями), на підставі якого одержав у кредит 153278,61 дол. США зі сплатою 14% річних і строком по 30.07.2027. Договір був укладений для придбання житлового будинку по АДРЕСА_1 з належною до нього земельною ділянкою. Придбане нерухоме майно було передано в іпотеку банку. Однак, через економічну кризу 2008 року та скрутне матеріальне становище позивач був позбавлений можливості належно виконувати свої зобов`язання за договором споживчого кредиту.

Кредитним договором було передбачено, що у разі прострочення позичальником його виконання протягом понад 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив і позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит та повністю сплатити інші належні з нього платежі за договором (п.п. 4.4., 3.3.7., 3.3.8.). Цим умовам кредитного договору кореспондували відповідні умови іпотечного договору щодо права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки в разі порушення зобов`язання позичальником.

Оскільки позивач понад сім років не здійснював жодних платежів за кредитним договором, а банк надіслав боржнику вимогу про дострокове погашення боргу, що її позивач отримав 17.01.2012, строк користування кредитом сплив, строк виконання зобов`язання змінився відповідно, а банк отримав право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати відсотків за ним. Банк не вправі був нараховувати відсотки за кредитом з 17.01.2012 після зміни строку виконання зобов`язання.

Сума заборгованості, на стягнення якої був спрямований виконавчий напис нотаріуса від 27.03.2012, не може вважатися безспірною.

Визначена заборгованість за кредитом у сумі 151433,61 дол. США, за відсотками - 58091,26 дол. США, разом - 209524,87 дол. США розрахована за період майже 3 роки і 7 місяців, що не відповідає вимогам закону щодо періоду, за який нотаріус управі вчинити виконавчий напис. Крім того, ця заборгованість не узгоджується в частині відсотків із тією, що була визначена в іншому виконавчому написі - вчиненому 12.02.2016 за реєстровим № 9 приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Барановою Ж.В., де заборгованість за відсотками становить 58385,72 дол. США.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив виконавчий напис, вчинений 27.03.2012 приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Вімертом В.І. за реєстровим № 591, визнати таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати позивач просив покласти на відповідачів.

Рішенням Виноградівського районного суду від 15.11.2019 позов задоволено, постановлено:

визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 27.03.2012 приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Вімертом Владиславом Івановичем за реєстровим номером 561, про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме:

«земельну ділянку, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер якої :00:004:0701 та розташований на ній житловий будинок з приналежними надвірними спорудами та прибудовами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Букове Виноградівського району, адреса проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 , який є фізичною особою-підприємцем.

Зазначене нерухоме майно на підставі іпотечного договору №08/300/41, посвідченого 01 серпня 2008 року Гонтар Л.І., приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу, в реєстрі за №2262, було передане в іпотеку Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , за Договором кредиту №08/300/41 від 01.08.2008 року.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації вище зазначеного нерухомого майна, пропоную задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» (Україна, м. Київ, вул. Ковпака, 29, к/р НОМЕР_2 в Головному управлінні НБУ по м. Києву та Київській області, МФО 3000023, ідентифікаційний код 00039019) до ОСОБА_1 , в наступному розмірі: заборгованості по відсотках в розмірі - 58091,26 доларів США, заборгованості по кредиту в розмірі - 151433,61 доларів США, всього в сумі - 209524,87 доларів США, що в еквіваленті по офіційному курсу НБУ станом на 27 березня 2012 року, становить - 1673265,61 гривень, та понесених ПАТ «Укрсоцбанк» витрат по вчиненню виконавчого напису в розмірі - 4990 гривень».

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ПАТ «Укрсоцбанк» і приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Вімерта В.І. по 576,30 грн з кожного у рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з того, що заборгованість, на погашення якої виконавчим написом запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, не є безспірною, при вчиненні виконавчого напису не був врахований факт зміни строку виконання основного зобов`язання.

Акціонерне товариство «Альфа-Банк» оскаржило рішення суду як незаконне та необґрунтоване, посилається в скарзі на таке.

АТ «Альфа-Банк» має право на оскарження рішення суду як правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк». Зазначає, що згідно з рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 № 5/2019, протоколом позачергових Загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 № 4/2019, Передавальним актом від 15.10.2019 та відповідно до ст. 1 ч. 4 п. 11 пп. «г» Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» АТ «Альфа-Банк» з 15.10.2019 - дати затвердження Передавального акта є правонаступником щодо майна, прав і обов`язків АТ «Укрсоцбанк», який, у свою чергу, було реорганізовано шляхом його приєднання до АТ «Альфа-Банк». Правонаступник набув усіх прав за переданими йому активами (включно з договорами забезпечення), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

13.01.2012 банк направив боржнику ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання зобов`язання, яку той отримав 16.01. і 17.01.2012. Оскільки вимога не була виконана, банк встановленим порядком звернувся до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Вімерта В.І. по виконавчий напис зі стягнення боргу, який і був вчинений 27.03.2012 за реєстровим № 591. Виконавчий напис повністю відповідає вимогам законодавства.

Останній за часом платіж за кредитним договором був здійснений позичальником 17.02.2009, тому пред`явлення вимоги про дострокову сплату боргу відбулося в межах трирічної позовної давності.

Суд першої інстанції неправильно визначив 02.03.2009 як дату, в яку закінчилася дія кредитного договору після 90-денного прострочення позичальником виконання зобов`язання. Навіть якщо брати до уваги дату останньої за часом сплати за відсотками (17.02.2009), то строк виконання зобов`язання після його 90-денного прострочення позичальником настав після 17.05.2009, а не після 02.03.2009.

Посилання на пропущення позивачем трирічного строку позовної давності щодо звернення до нотаріуса по вчинення виконавчого напису безпідставне, позаяк у справі йдеться не про позовну давність, передбачену ст. 256 ЦК України в разі звернення особи до суду по захист її цивільних прав, а про позасудовий порядок задоволення вимог кредитора, строк для якого має іншу правову природу і регулюється іншим законом.

Окрім цього, позивач пропустив позовну давність і звернувся до суду після її спливу та не просив її поновити, на що відповідач звертав увагу суду. Позивачу було відомо про вчинення виконавчого напису внаслідок його примусового виконання, під час якого з на користь банку стягуються кошти із заробітної плати позивача.

АТ «Альфа-Банк» просить рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Відповідач приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Вімерт В.І. рішення суду оскаржив з тих підстав, що позов був пред`явлений до нього як до неналежного відповідача, оскільки він припинив нотаріальну діяльність 28.09.2012, про що суду було відомо.

Стосовно обставин справи, то оспорений виконавчий напис був вчинений з додержанням вимог закону, заборгованість не була спірною, нотаріус не вчинив порушень і протилежне не було доведено. Виконавчий напис був вчинений у межах трирічної давності також з огляду на те, що 21.07.2009 сторони іпотечного договору уклали в нотаріальній формі додатковий правочин до нього, чим позивач визнав суму боргу.

Відповідач Вімерт В.І. просить рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: апелянта АТ «Альфа-Банк» адвоката Дорош І.І., яка апеляцію підтримала, позивача ОСОБА_1 адвоката Бондарєвої О.С., яка скаргу не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 43, 49 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору.

Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом (ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 ЦПК України).

Особа розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист вільно, на власний розсуд; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення вимог до конкретного відповідача (відповідачів) та обов`язок такого конкретного відповідача (відповідачів) відповідати за пред`явленим до нього позовом; обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13 ЦПК України).

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи суд не вправі за відсутності для того належних підстав змінювати склад позивачів, відповідачів у справі, зміни у складі учасників процесу допустимі лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві (ст. 23 ч. 1, ст. 24 ч. 1, ст. 55 ч. 1, ст. 56 ч.ч. 2, 3, 6, ст.ст. 351, 352, ст. 368 ч. 1 ЦПК України).

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача (відповідачів) усунути порушення права.

Апеляційний суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» на підставі договору кредиту від 01.08.2007 № 08/300/41 надав ОСОБА_1 у кредит 140000,00 дол. США на строк по 30.07.2022 зі сплатою за користування коштами 13,5% річних (а.с. 17-21). Додатковими угодами від 20.10.2008 і від 21.07.2009 до цього кредитного договору вносилися зміни щодо відсоткової ставки, умов повернення кредиту тощо (а.с. 22, 23).

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором АКБ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 уклали іпотечний договір від 01.08.2008, що був повсідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Гонтар Л.І. за реєстровим № 2262, на підставі якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку свої земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0701, призначену для обслуговування житлового будинку, та розташований на ній житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами та прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27-31). Додатковим правочином від 21.07.2009, посвідченим цим же приватним нотаріусом за реєстровим № 2002, сторони внесли зміни до іпотечного договору у зв`язку зі змінами, які вносилися до кредитного договору (а.с. 32-33).

27.03.2012 приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Вімерт В.І. вчинив виконавчий напис за реєстровим № 591, що ним запропонував звернути стягнення на нерухоме майно, власником якого є позивач ОСОБА_1 , а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0701, призначену для обслуговування житлового будинку, та на розташований на ній житловий будинок з приналежними надвірними спорудами та прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 , у рахунок погашення боргу позивача перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» за кредитним договором від 01.08.2007 № 08/300/41, який виник за період з 01.08.2008 по 27.03.2012 за кредитом - 151433,61 дол. США, за відсотками - 58091,26 дол. США, разом - 209524,87 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на 27.03.2012 становить еквівалент 1673265,61 грн, а також витрат банку на вчинення виконавчого напису в сумі 4990,00 грн (а.с. 15).

12.02.2016 приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Баранова Ж.В. вчинила виконавчий напис за реєстровим № 9, яким запропонувала стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства заборгованість за кредитним договором від 01.08.2007 № 08/300/41, яка на 12.02.2016 становила за кредитом - 151433,61 дол. США, за відсотками - 58385,72 дол. США, разом - 209819,33 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на 12.02.2016 становило еквівалент 5472857,74 грн, а також витрат ПАТ «Укрсоцбанк» на вчинення виконавчого напису в сумі 25000,00 грн (а.с. 16).

На підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Вімертом В.І. за реєстровим № 591, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Д.А. за заявою стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» постановою від 28.05.2019 відкрив виконавче провадження № 59213342 (а.с. 10-11).

Отже, кредитор ПАТ «Укрсоцбанк» діючи згідно з положеннями, зокрема, ст.ст. 11-16, 18, 509, 525, 526, 572, 589, 590, 611, 614, 623-626, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 12, 33, 36 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та з умовами договорів на захист своїх майнових прав, вчинив дії, спрямовані на стягнення з ОСОБА_1 боргу, що виник внаслідок порушення ним кредитного зобов`язання, в тому числі, за рахунок предмета іпотеки.

Боржник у кредитному зобов`язанні вправі, як і кредитор, діяти на захист своїх прав, якщо вважає такі порушеними. Боржник за наявності для того підстав управі ставити питання про визнання виконавчого напису нотаріуса, що ним у рахунок погашення відповідного боргу запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, таким, що не підлягає виконанню, зокрема, з тих підстав, що відповідна заборгованість не є безспірною, ґрунтуючись як на наведених вище нормах закону, так і на положеннях Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 22.02.2012 за № 282/20595).

ОСОБА_1 пред`явив позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню до ПАТ «Укрсоцбанк» і до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Вімерта В.І. (а.с. 2-8).

ПАТ «Укрсоцбанк» як сторона кредитного та іпотечного договорів, стягувач за виконавчим написом на час пред`явлення позову було належним відповідачем за вимогою ОСОБА_1 , з правової позиції якого випливає, що правомірність застосування кредитором-іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису) оспорюється через те, що борг на момент вчинення виконавчого напису не був безспірним. Тобто, спір про цивільні права і обов`язки, що випливають зі згаданих вище кредитного і похідного від нього іпотечного договорів, виник між боржником і кредитором саме щодо стягнення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За правовим змістом пред`явленого позову, ОСОБА_1 поставив питання про захист своїх прав як боржника та іпотекодавця в кредитному зобов`язанні, де визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є способом захисту порушених прав позивача.

Проте, під час розгляду судом першої інстанції справи її обставини щодо особи кредитора змінилися докорінно. З наданих апелянтом на стадії апеляційного розгляду справи документів випливає, що згідно з рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 № 5/2019, Передавальним актом від 15.10.2019, затвердженим указаним рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» і рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 (протокол № 4/2019), АТ «Укрсоцбанк» було реорганізовано шляхом його приєднання до АТ «Альфа-Банк», а з 15.10.2019 - дати затвердження Передавального акта виникло повне правонаступництво АТ «Альфа-Банк» щодо майна, прав і обов`язків АТ «Укрсоцбанк».

Законом України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» встановлено, що приєднання банку за спрощеною процедурою передбачає, що:

правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків Банку, що приєднується, виникає у Банку-правонаступника з моменту, визначеного передавальним актом, затвердженим загальними зборами Банку, що приєднується, та Банку-правонаступника;

Банк-правонаступник у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набуває обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів (ст. 1 ч. 4 п. 11 пп. «г»).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва та в інших випадках, встановлених законом (ст. 512 ч. 1 п. 2, ч. 2 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

У силу цих обставин та вимог закону правонаступником прав і обов`язків АТ «Укрсоцбанк», , в тому числі, у відносинах із ОСОБА_1 , є з 15.10.2019 інша юридична особа - АТ «Альфа-Банк», , на що факт державної реєстрації припинення АТ «Укрсоцбанк» як юридичної особи лише 03.12.2019 не впливає.

У справі немає доказів повідомлення банком суду першої інстанції про обставини щодо правонаступництва, які мали місце за місяць до ухвалення судом рішення в справі, що, втім, не усуває факту вирішення судом першої інстанції справи щодо неналежного відповідача. На момент розгляду справи по суті та ухвалення рішення щодо АТ «Укрсоцбанк» цей банк вже не був учасником спірних правовідносин і не був належним відповідачем, натомість його правонаступник АТ «Альфа-Банк», який у подальшому оскаржив рішення суду, не брав участі в справі, питання про залучення до участі в справі цього правонаступника не вирішувалося.

За конкретних обставин, які мають місце під час судового розгляду, може виникати питання правонаступництва у разі, зокрема, переходу відповідних прав і обов`язків від однієї юридичної особи, яка була стороною в справі, до іншої, залучення до участі у справі правонаступника відповідної сторони є обов`язком суду саме на тій стадії цивільного процесу, на якій дане питання виникає, усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (ст. 55 ч.ч. 1, 2 ЦПК України). Крім того, за клопотанням позивача суд замінює відповідача належним, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 51 ЦПК України).

У даній справі йдеться про залучення до участі в справі правонаступника юридичної особи, яка була стороною в справі і припинилася під час здійснення провадження в справі судом першої інстанції. Залучення на стадії апеляційного розгляду справи до участі в ній за правилами правонаступництва особи, яка є правонаступником юридичної особи - відповідача, що припинилася під час провадження в справі в суді першої інстанції і з цього моменту не брала участі в справі, недопустиме. Щодо такого правонаступника справа не розглядалася і рішення судом першої інстанції не ухвалювалося, залучення його в якості відповідача вже лиш на стадії апеляційного розгляду справи мало б наслідками фактичне позбавлення такого відповідача можливості реалізувати цивільні і процесуальні права, заявити відповідні клопотання тощо, здійснення яких у змагальному процесі є можливим саме і тільки на стадії розгляду справи судом першої, а не апеляційної інстанції.

Приватний нотаріус Вімерт В.І., який вчинив виконавчий напис в інтересах кредитора-іпотекодержателя ПАТ «Укрсоцбанк», не є учасником спірних правовідносин між вищевказаними кредитором і боржником. Нотаріус не є належним відповідачем у спорі про право цивільне між боржником і кредитором за позовом про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, пред`явленим із тих підстав, що на момент вчинення виконавчого напису відповідна заборгованість не була безспірною.

До суду можуть бути оскаржені, зокрема, нотаріальна дія або відмова в її вчиненні як такі (ст. 50 Закону України «Про нотаріат») і за правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису тоді, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тому залежно від конкретних обставин справи, підстав і предмета позову нотаріус може бути відповідачем (одним із відповідачів), якщо, до прикладу, в межах своєї компетенції чи поза ними вчинив з порушенням встановлених правил юридично значимі дії, які порушують права позивача, або, навпаки, не вчинив дій, які належало вчинити, і т.ін., що, у контексті поставленого позивачем питання про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не виключає необхідності участі в справі належного відповідача (відповідачів). Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Зазначене відповідає місту правових позицій, висловлених Верховним Судом у постановах від 14.08.2019 у справі № 519/77/18 і від 15.04.2020 у справі № 474/106/18.

АТ «Альфа-Банк», майнових прав та інтересів якого безпосередньо стосується спір, не брав участі в справі в якості відповідача в суді першої інстанції, а приватний нотаріус Вімерт В.І. брав участь у справі, проте, є неналежним відповідачем за позовом боржника ОСОБА_1 .

Попри вищенаведене позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами і пред`явив та підтримував позов до ПАТ «Укрсоцбанк» і до приватного нотаріуса Вімерта В.І. за фактичної наявності спору з кредитором-іпотекодержателем АТ «Альфа-Банк». Позивач не врахував правового становища в справі нотаріуса, а також змін після пред`явлення позову у правовому становищі кредитора. Суд першої інстанції на особливості участі нотаріуса в справі, що розглядається, уваги не звернув, питання про участь у справі дійсного кредитора-іпотекодержателя як належного відповідача теж не вирішувалося.

Тим часом, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і саме відповідачу належить право визнати позов, укласти мирову угоду тощо (ст. 12 ч. 3, ст.ст. 43, 49, 81, 206, 207 ЦПК України). Докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються, за сукупністю яких вирішується питання про права і обов`язки сторін, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі.

У даному випадку факти щодо дій сторін, прав і обов`язків у зв`язку з розрахунками за кредитним договором, зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, набуттям та/або захистом прав на нього, вчиненням нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки тощо мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належний відповідач, а саме, належний кредитор-іпотекодержатель.

Тож позов був пред`явлений і вирішений до приватного нотаріуса Вімерта В.І., який не є належним відповідачем, а також був вирішений щодо неналежного відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», відповідно, не був вирішений щодо АТ «Альфа-Банк» як належного відповідача. Суд не мав процесуальних підстав за відсутності належних відповідачів для вирішення спору як щодо їхніх прав, так і щодо прав позивача по суті. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість реального вирішення спору через відсутність у справі належних відповідачів, без яких про законність розв`язання спору не йдеться. Питання обґрунтованості позову по суті, його доведеності, правомірності вчинення нотаріусом виконавчого напису, інші обставини наразі значення не мають.

За умовами справи на стадії апеляційного провадження викладені обставини не можуть бути змінені, а порушення норм закону не можуть бути усунені чи виправлені. Вирішення справи щодо неналежного відповідача (відповідачів) та відсутність у справі на стадії її розгляду судом першої інстанції необхідного для вирішення спору відповідача (відповідачів) є обов`язковою підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення (ст. 376 ч. 3 п. 4 ЦПК України).

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4 ЦПК України апеляції з урахуванням саме наведених вище обставин слід задовольнити частково, рішення суду скасувати, у позові відмовити з процесуальних підстав - внаслідок вирішення судом справи щодо неналежних відповідачів.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» і приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Вімерта Владислава Івановича задовольнити частково, рішення Виноградівського районного суду від 15 листопада 2019 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Вімерта Владислава Івановича та Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відмовити внаслідок вирішення справи щодо неналежних відповідачів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 21 жовтня 2020 року.

Судді