КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/8755/2020
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 757/23700/15-ц

22 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Годня Антона Алнуровича про призначення посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи у цивільній справі за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання правочинів недійсними,-

в с т а н о в и в:

09 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання правочинів недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 28 травня 2013 року його батько ОСОБА_5 склав заповіт, за яким все належне йому майно заповів онуці ОСОБА_3 , а також у цей день видав на її ім`я довіреність.

Крім того, 30 травня 2014 року ОСОБА_5 видав довіреність, якою уповноважив іншого свого сина - ОСОБА_4 на укладання договору дарування частини квартири АДРЕСА_1 . На підставі цієї довіреності 02 червня 2014 року між ОСОБА_5 , від імені якого діяв ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 був укладений договір дарування 5/9 часток вказаної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_5 помер.

Посилався на те, що після смерті дружини ОСОБА_6 у травні 2013 року, його батько перебував у депресії, пригніченому настрої, не впізнавав в обличчя своїх синів, плутався в датах, перебував в неадекватному стані.

Вважав, що заповіт та інші правочини є недійсними на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України, оскільки ОСОБА_5 у момент вчинення вказаних правочинів не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Враховуючи викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд:

визнати недійсним заповіт від 28 травня 2013 року, який підписаний від імені ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Футуймою Вікторією Богданівною та зареєстрований в реєстрі за №451;

визнати недійсною довіреність від 28 травня 2013 року, яка підписана від імені ОСОБА_5 , посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Футуймою Вікторією Богданівною та зареєстрована в реєстрі за №452;

визнати недійсною довіреність від 30 травня 2014 року, яка видана від імені ОСОБА_5 , посвідчена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Паляницею Людвігою Сигізмундівною та зареєстрована в реєстрі за №479;

визнати недійсним договір дарування 5/9 часток у праві власності на квартиру від 02 червня 2014 року, який укладений між ОСОБА_5 , від імені якого діяв ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , що зареєстрований в реєстрі за №565;

скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 5/9 часток квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та які вона набула на підставі договору дарування 5/9 часток у праві власності на квартиру від 02 червня 2014 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання правочинів недійсними залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просила рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було надано належної оцінки доказам у справі про те, що після смерті дружини ОСОБА_5 перебував в неадекватному стані та у момент вчинення оспорюваних правочинів не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року базується на висновку експертизи, в якому містяться численні порушення та перекручування дійсних обставин справи.

Судом першої інстанції неправомірно відмовлено стороні позивача в оголошенні висновку експертизи в повному обсязі та у клопотанні про призначення посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи.

Вказувала, що суд порушив право позивача на подання доказів та доведення обставин, викладених у позовній заяві, оскільки необґрунтовано відмовив у долучені до матеріалів справи речового доказу, а саме: диктофону, який вмонтований в мобільний телефон позивача; порушив порядок розгляду клопотання про долучення письмових доказів; не забезпечив можливості повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи при проведені експертизи; не надав належної оцінки показам свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та в оскаржуваному рішенні не вказав, які покази надавали лікарі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Звертала увагу на те, що показання допитаних у суді в якості свідків лікарів щодо стану здоров`я ОСОБА_5 суперечили його медичній документації, роздруківки телефонних дзвінків та аудіозаписи телефонних розмов свідчать, що під час вчинення оскаржуваних правочинів ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, однак суд не дав цим обставинам належної правової оцінки.

У зв`язку з викладеним зазначала, що судом апеляційної інстанції мають бути досліджені та оцінені наступні докази: висновок судово-психіатричного експерта №400 від 23 червня 2017 року (а.с.122-130 т.3); виписний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого №1236/3 ОСОБА_5 (а.с.18-19 т.1) та інші медичні документи;роздруківки телефонних дзвінків ОСОБА_5 до позивача 28.05.2013 року (а.с.30-32 т.3) та позивача до ОСОБА_5 і відповідача ОСОБА_4 в жовтні 2013 року (а.с.33-35 т.3); аудіо записи телефонних розмов позивача з ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_4 у жовтні 2013 року (а.с.130 т.2); в сукупності: довідка Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру №579 від 29 травня 2014 року (а.с.77 т.1), звіт про оцінку квартири по АДРЕСА_1 (а.с.64 т.2), довіреність від 30.05.2014 року, яка видана від імені ОСОБА_5 на відповідача ОСОБА_4 (а.с.116 т.1); заява про відвід головуючого судді (а.с.218-222 т.1) та ухвала про відмову в задоволенні заяви про відвід (а.с.39 т.2); клопотання про призначення комплексної судово психолого-психіатричної експертизи (а.с.150-156 т.3) та те, яке подавалося на останньому судовому засіданні від 23 лютого 2018 року і відповідні журнали судових засідань від 09.11.2017 року, 31.01.2018 року, 23.02.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Ткаченко Марина Вікторівна просила апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що висновок судово-психіатричного експерта №400 від 23.06.2017 року підтверджує, що ОСОБА_5 в період травень-червень 2014 року усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Враховуючи, що у травні-червні 2014 року ОСОБА_5 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, тому робити будь-які висновку щодо не усвідомлення ним значення своїх дій та неможливості керувати ними у більш ранній період, а саме в травні 2013 року не можна. Вважала, що подання позивачем клопотання про призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи є необґрунтованим та має ознаки зловживання процесуальними правами та є намаганням затягнути судовий процес. Покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 в сукупності з висновком експерта підтверджують, що на момент посвідчення заповіту, довіреності від 28 травня 2013 року, довіреності від 30 травня 2014 року, договору дарування ОСОБА_5 усвідомлював значення своїх дій, міг вільно керувати ними, не виявляв жодних ознак, які б могли поставити під сумнів дану обставину, перебував при свідомості та ясному розумі, спілкувався з оточуючими. Також звертала увагу на те, що записи телефонних розмов здобуті позивачем незаконним шляхом та є неправомірним втручанням в особисте життя, а тому вони є недопустимим доказами та не могли братися до уваги судом першої інстанції. Також неналежним та недопустимим доказом є протокол від 22.09.2016 року опиту ОСОБА_16 адвокатом Гондею А.А.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року залишити без змін.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд, у постанові від 29 квітня 2020 року, задовольняючи частково касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасовуючи постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції вказав, що заперечуючи презумпцію психічного здоров`я батька в момент вчинення оспорюваних правочинів, позивач посилався на те, що резолютивна частина висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 400 від 23 червня 2017 року не містить відповіді на поставлені судом питання про спроможність ОСОБА_5 28 травня 2013 року (дата вчинення оспорюваних заповіту та довіреності) розуміти значення своїх дій та керувати ними, хоча його обґрунтування містить дані про те, що «підекспертний безсумнівно виявляв психічні та поведінкові порушення психоорганічного характеру».У зв`язку з цим, а також оцінюючи змістовно-суперечливий характер показань свідків, сторона позивача 9 листопада 2017 року та 23 лютого 2018 року клопотали перед судом першої інстанції (а.с. 150-156, 222-227, т.3) про призначення посмертної комплексної психолого-психіатричної експертизи в іншу експертну установу з метою отримання висновку спеціалістів щодо спроможності ОСОБА_5 розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент вчинення оспорюваних правочинів.Відмовляючи у задоволенні цього клопотання, суд обмежив сторону позивача у можливості доводити перед судом обставини, на які він посилався як на підставу для задоволення своїх позовних вимог і дійшов до переконання про недоведеність його вимог, поклавши в основу своїх міркувань висновок посмертної судово-психіатричної експертизи № 400 від 23 червня 2017 року, який не дав відповідь на питання суду про стан ОСОБА_5 28 травня 2013 року.

При новому розгляді справи судом апеляційної інстанції, 20 жовтня 2020 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Годня Антоном Алнуровичем подано до Київського апеляційного суду клопотання про призначення у даній справі посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи.

Вказане клопотання обґрунтовував тим, що висновок судово-психіатричної експертизи №400 від 23 червня 2007 року викликає сумнів у його правильності та він є необґрунтованим. Крім того, на одне з поставлених експертам питань вони не надали висновок і експертами не досліджувався психологічний стан ОСОБА_5 при укладенні спірних правочинів.

Вважав, що призначення посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи є необхідним з метою виконання вказівок Верховного Суду, викладених в постанові від 29 квітня 2020 року.

Крім того, у висновку судово-психіатричної експертизи №400 від 23 червня 2017 року вказано, що записи в медичній документації ОСОБА_5 та покази свідків-лікарів мають змістовно-суперечливий характер, що об`єктивно позбавляє експертів можливості вирішити питання про усвідомлення 28.05.2013 року підекспертним значення своїх дій та можливості керувати ними, попри те, що підекспертний безсумнівно тоді виявляв психічні поведінкові порушення психоорганічного характеру.

Отже, якщо виходити зі змісту вказаного вище абзацу висновку експертизи, експерти не можуть прийти до конкретного висновку про психічний стан ОСОБА_5 станом на 28.05.2013 року через те, що свідки-лікарі надали суперечливі покази порівняно із записами у медичній документації, тому за наявності тільки медичної документації, без показів свідків-лікарів, експерти явно могли б чітко відповісти на поставлене питання та встановити факт не усвідомлення ОСОБА_5 своїх дій та неможливість керувати ними.

У зв`язку з наведеним, вважає за необхідне призначити по справі ще одну судово-психіатричну експертизу, а питання поставити таким чином, щоб нові судові експерти досліджували лише медичну документацію ОСОБА_5 .

Також вважає за необхідне призначити по справі судово-психологічну експертизу, мотивуючи це тим, що саме експертами психологами може бути встановлено вплив емоційного стану та умов мікросоціального середовища на психологічний та психічний стан ОСОБА_5 на час укладення оспорюваних правочинів, його можливість свідомо та адекватно керувати своїми діями і передбачати їх наслідки, оскільки викликає значний сумнів те, що, будучи у стані, описаному в медичній документації, ОСОБА_5 не піддавався впливу сторонніх осіб щодо укладення 28 травня 2013 року оспорюваних правочинів.

Звернув увагу на те, що судовими експертами не було досліджено медичну документацію ОСОБА_5 згідно якої останньому було встановлено діагноз «деменція при хворобі Альцгеймера, атипова або змішаний тип G30.8». Вказаний діагноз міститься в електронній медичній карті амбулаторного (стаціонарного) хворого, яка надана Державною науковою установою «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 13 серпня 2020 року. Під час розгляду справи в суді першої інстанції Державна наукова установа «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» надала не всі медичні документи на ОСОБА_5 , зокрема, не надала електронну медичну картку ОСОБА_5 в якій міститься ключова інформація щодо фізичного та психічного стану останнього.

Таким чином, експерти дослідили не всю медичну документацію ОСОБА_5 , відповідно, дослідили не всі діагнози, які були поставлені йому, тому під час проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, нові судові експерти, які будуть проводити експертизу, повинні дослідити і електронну медичну картку ОСОБА_5 .

Окрім цього, судовими експертами не було досліджено медичну картку №1/4525 амбулаторного хворого ОСОБА_5 з Хмельницької міської поліклініки №2, яку приховує від суду та інших учасників судового процесу відповідачка ОСОБА_3 , тому просить для проведення експертизи додатково витребувати від ОСОБА_3 медичну карту №1/4525, що була заведена Хмельницькою міською поліклінікою №2 на ОСОБА_5 .

З урахуванням викладеного, просив суд апеляційної інстанції призначити по справі посмертну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу та доручити проведення вказаної експертизи експертам Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання»(08631, Київська область, Васильківський район, смт Глеваха, вулиця Вокзальна, будинок 8).

На вирішення судовим експертам в частині проведення посмертної судово- психіатричної експертизи просив поставити наступні питання:

Чи містять записи в медичній документації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також записи у виписці з електронної медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №595 Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» (а.с.67-72 т.5), відомості про будь-яке психічне захворювання або психічний розлад в травні місяці 2013 і травні-червні місяці 2014 року, тобто на момент посвідчення наступних правочинів: 1) заповіту від 28 травня 2013 року; 2) довіреності від травня 2013 року; 3) довіреності від 30 травня 2014 року; 4) договору дарування 5/9 часток у праві власності на квартиру від 02 червня 2014 року?

Чи містять записи в медичній документації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також записи у виписці з електронної медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №595 Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» (а.с.67-72 т.5), відомості про те, що він за своїм психічним станом був абсолютно неспроможним розуміти значення своїх дій та керувати ними у травні місяці 2013 і травні-червні місяці 14 року, тобто на момент посвідчення наступних правочинів: 1) заповіту від 28 травня 2013 року; 2) довіреності від 28 травня 2013 року; 3) довіреності від 30 травня 2014 року; договору дарування 5/9 часток у праві власності на квартиру від 02 червня 2014 року?

На вирішення судовим експертам в частині проведення посмертної судово- психологічної експертизи просив поставити наступні питання:

Чи спроможний був ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи записи в медичній документації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також записи у виписці з електронної медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №595 Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» (а.с.67-72 т.5) з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, фізичного стану, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища (залежність від обставин, тощо) усвідомлювати реальний зміст власних дій та повного мірою свідомо керувати ними і передбачати їх наслідкистаном на момент посвідчення наступних правочинів: 1) заповіту від 28 травня 2013 року; довіреності від 28 травня 2013 року; 3) довіреності від 30 травня 2014 року; 4) договору дарування 5/9 часток у праві власності на квартиру від 02 червня 2014 року?

Чи міг ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи записи в медичній документації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також записи у виписці з електронної медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №595 Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» (а.с.67-72 т.5) з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей, фізичного стану, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища (залежність від обставин, тощо) піддаватися навіюванню, сторонньому впливу, спрямованому на укладення ОСОБА_5 наступних правочинів: 1) заповіту від 28 травня 2013 року; 2) довіреності від 28 травня 2013 року; довіреності від 20 травня 2014 року; 4) договору дарування 5/9 часток у праві власності квартиру від 02 червня 2014 року?

Також просив роз`яснити судовим експертам, що під час проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи дослідженню підлягають виключно записи в медичній документації, а покази свідків-лікарів та інших свідків дослідженню не підлягають.

Витрати по оплаті експертизи просив покласти на позивача.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Годня Антона Алнуровича та призначення у справі додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи, виходячи з такого.

Статтею першою Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла, тощо, об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно ч.ч.1-6 ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Згідно ч.ч.1,5 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. В ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі подання клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Годня Антон Алнурович просить призначити по справі посмертну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу.

Статтею 112 ЦПК України передбачено, що комплексна експертиза проводиться не менш як двома експертами різних галузей знань або різних напрямів у межах однієї галузі знань. У висновку експертів зазначається, які дослідження і в якому обсязі провів кожний експерт, які факти він встановив і яких висновків дійшов. Кожен експерт підписує ту частину висновку, яка містить опис здійснених ним досліджень, і несе за неї відповідальність. За результатами проведених досліджень, узагальнення та оцінки отриманих результатів експертами складається та підписується єдиний висновок, в якому формулюється загальний висновок щодо поставлених на вирішення експертизи питання або питань. У разі виникнення розбіжностей між експертами висновки оформлюються відповідно до частини другої статті 111 цього Кодексу.

При цьому позов про визнання недійсними заповіту від 28 травня 2013 року, довіреності від 28 травня 2013 року, довіреності від 30 травня 2014 року, договору дарування 5/9 часток у праві власності на квартиру від 02 червня 2014 року позивач обґрунтовував тим, що після смерті дружини ОСОБА_6 у травні 2013 року, його батько ОСОБА_5 перебував у депресії, пригніченому настрої, не впізнавав в обличчя своїх синів, плутався в датах, перебував в неадекватному стані. З огляду на викладене, вважав, що заповіт та інші правочини є недійсними на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України, оскільки ОСОБА_5 у момент вчинення правочинів не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та/або не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Таким чином, у даній справі предметом доказування є такий психічний стан особи, який свідчить про абсолютну неспроможність ОСОБА_5 в момент вчинення оспорюваних правочинів розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Для встановлення психічного стану особи обов`язковим є призначення судово-психіатричної експертизи, й саме вказана експертиза надасть відповіді на питання, що є предметом доказування у даній справі.

Таким чином призначення судової психологічної експертизи не є необхідним у даній справі, оскільки не дасть відповіді на питання, які є предметом доказування у вказаній справі, а саме щодо психічного стану ОСОБА_5 на час укладення оспорюваних договорів та можливості розуміти ним значення своїх дій та керувати ними.

При цьому, колегією суддів враховується, що у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року зроблено висновок про те, що судами помилково взято за основу висновок посмертної судово-психіатричної експертизи № 400 від 23 червня 2017 року, який не дав відповідь на питання суду про стан ОСОБА_5 28 травня 2013 року.

Крім того, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року Державна наукова установа «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами 26 серпня 2020 року надіслала на адресу Київського апеляційного суду виписку з електронної медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого на ОСОБА_5 №595 в якій 13.10.2013 року терапевтом ОСОБА_17 зазначено діагноз «деменція при хворобі Альцгеймера, атипова або змішаний тип G30.8».

Разом з тим, в медичній карті амбулаторного хворого на ОСОБА_5 з Державної наукової установи «Науково-Практичний центр профілактичної та клінічної медицини Державного управління справами» №595, яка була предметом дослідження експертів при складанні висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 400 від 23 червня 2017 року відсутній діагноз деменція при хворобі Альцгеймера, атипова або змішаний тип G30.8». Виписка з електронної медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого на ОСОБА_5 №595 не була надана експертам під час проведення вказаної експертизи та, відповідно, не була предметом дослідження експертів.

Згідно вимог ст.113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

З огляду на те, що висновок посмертної судово-психіатричної експертизи № 400 від 23 червня 2017 року є неповним, оскільки не надано відповідь на питання суду про стан ОСОБА_5 28 травня 2013 року, а також з огляду на те, що експертами не досліджувалася виписка з електронної медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого на ОСОБА_5 №595, колегія суддів, враховуючи вказівки Верховного Суду, викладені в постанові від 29 квітня 2020 року, вважає за необхідне призначити по справі додаткову посмертну судово-психіатричну експертизу.

Питання, запропоновані представником позивача на вирішення посмертної судово-психіатричної експертизи не можуть бути поставлені експертам в заявленому вигляді, так як надання відповіді на питання чи містять записи в медичній документації ОСОБА_5 , а також записи у виписці з електронної медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №595 Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» (а.с.67-72 т.5), відомості про будь-яке психічне захворювання або психічний розлад в травні місяці 2013 і травні-червні місяці 2014 року, тобто на момент посвідчення оспорюваний правочинів, - не потребує спеціальних знань. Питання, чи містять записи в медичній документації ОСОБА_5 , а також записи у виписці з електронної медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №595 Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» (а.с.67-72 т.5), відомості про те, що він за своїм психічним станом був абсолютно неспроможним розуміти значення своїх дій та керувати ними у травні місяці 2013 і травні-червні місяці 14 року, тобто на момент посвідчення оспорюваний правочинів є неконкретизованим та некоректним, так як в медичній документації лікарі роблять записи лише щодо стану здоров`я пацієнта, а не вносять відомості щодо можливості пацієнта розуміти значення своїх дій та керувати ними. Вказане питання підлягає вирішенню виключно експертами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе на вирішення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи поставити наступні питання:

Чи страждав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на будь-яке психічне захворювання або психічний розлад в травні місяці 2013 року і травні-червні місяці 2014 року, тобто на момент посвідчення наступних правочинів: заповіту від 28.05.2013 року, довіреності від 28.05.2013 року, довіреності від 30.05.2014 року, договору дарування 5/9 часток у праві власності на квартиру від 02.06.2014 року?

Чи міг ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за своїм психічним станом повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати їх своїми діями, розуміти значення своїх дій та керувати ними у травні місяці 2013 року і травні-червні місяці 2014 року, тобто на момент посвідчення наступних правочинів: заповіту від 28.05.2013 року, довіреності від 28.05.2013 року, довіреності від 30.05.2014 року, договору дарування 5/9 часток у праві власності на квартиру від 02.06.2014 року?

Клопотання представника позивача про проведення експертизи виключно на підставі записів в медичній документації ОСОБА_5 без врахування показів свідків-лікарів та інших свідків не підлягає задоволенню, оскільки Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 8 жовтня 1998 року передбачено, що експерт має право відповідно до процесуального законодавства заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи (п.2.1. Розділу ІІ). Крім того, з урахуванням вимог закону, висновок експерта має бути повним, ясним, обґрунтованим та має не суперечити матеріалам справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що проведення експертизи виключно на підставі записів в медичній документації ОСОБА_5 без врахувань показів свідків-лікарів та інших свідків не дасть можливості об`єктивно оцінити психічний стан ОСОБА_5 на момент вчинення оспорюваних правочинів.

В задоволенні клопотання представника позивача про витребування від ОСОБА_3 медичної карти №1/4525, що була заведена Хмельницькою міською поліклінікою №2 на ОСОБА_5 було відмовлено протокольними ухвалами Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року та від 22 вересня 2020 року з огляду на відсутність доказів наявності у ОСОБА_3 оригіналу вказаної медичної карти. В судовому засіданні 22.10.2020 року ОСОБА_3 заперечувала факт знаходження у неї вказаної медичної документації.

Також, з урахуванням положень ч.1 ст.113 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне проведення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи доручити Київському міському центру судово-психіатричних експертиз (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 103-а).

Клопотання представника позивача про призначення проведення у справі посмертної судової експертизи експертам Комунальному закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» (08631, Київська обл., Васильківський р-н, смт Глеваха, вул. Вокзальна, буд. 8), колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Статтею 7 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Згідно п.3 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.05.2018 № 865, судово-психіатричні експертизи проводять державні спеціалізовані судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України.

Таким чином, ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» та п.3 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.05.2018 року № 865 визначено, що судово-психіатричні експертизи проводять виключно державні спеціалізовані судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України.

Разом з тим, Комунальний заклад Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» (08631, Київська обл., Васильківський р-н, смт. Глеваха, вул. Вокзальна, буд. 8)не є державною спеціалізованою установою та не має права проводити судово-психіатричну експертизу.

Державною спеціалізованою судово-психіатричною установою Міністерства охорони здоров`я Україниє Київський міський центр судово-психіатричної експертизи (04080, м. Київ, вулиця Кирилівська, будинок 103-А, ).

Відповідно п.5 ч.1 ст. 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

Пунктом 9 ч.1 ст.253 ЦПК України передбачено, що провадження у справі зупиняється на час проведення експертизи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадженняу справі на час проведення експертизи з метою не допуску порушення розумних строків розгляду апеляційної скарги.

Керуючись статтями 103,104,105,112,113,252,253 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Годня Антона Алнуровича про призначення посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи задовольнити частково.

Призначити по справі №757/23700/15-ц додаткову посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити Київському міському центру судово-психіатричних експертиз (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 103-а), встановивши строк для проведення експертизи у два місяці з дня надходження цивільної справи до Київського міського центру судово-психіатричних експертиз.

На вирішення експертам поставити наступні питання:

- Чи страждав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на будь-яке психічне захворювання або психічний розлад в травні місяці 2013 року і травні-червні місяці 2014 року, тобто на момент посвідчення наступних правочинів: заповіту від 28.05.2013 року, довіреності від 28.05.2013 року, довіреності від 30.05.2014 року, договору дарування 5/9 часток у праві власності на квартиру від 02.06.2014 року?

- Чи міг ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за своїм психічним станом повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати їх своїми діями, розуміти значення своїх дій та керувати ними у травні місяці 2013 року і травні-червні місяці 2014 року, тобто на момент посвідчення наступних правочинів: заповіту від 28.05.2013 року, довіреності від 28.05.2013 року, довіреності від 30.05.2014 року, договору дарування 5/9 часток у праві власності на квартиру від 02.06.2014 року?

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України.

У розпорядження експертам надати:

матеріали цивільної справи №757/23700/15-ц;

медичну карту амбулаторного хворого на ОСОБА_5 з Державної наукової установи «Науково-Практичний центр профілактичної та клінічної медицини Державного управління справами» №595;

медичні картки стаціонарного хворого на ОСОБА_5 з Хмельницької міської лікарні №13812 за 2014 рік та № 5193 за 2015 рік;

медичні картки стаціонарного хворого на ОСОБА_5 з Клінічної лікарні «Феофанія» №3635/3 за 2010 рік, №3106/3 за 2011 рік, №1236/3 за 2012 рік, №1454/3 за 2012 рік, №3060/3 за 2012 рік, №1113/3 за 2013 рік, №1236/3 за 2013 рік;

виписку з електронної медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого на ОСОБА_5 з Державної наукової установи «Науково-Практичний центр профілактичної та клінічної медицини Державного управління справами» №595, що знаходиться в матеріалах цивільної справи №757/23700/15-ц на а.с.67-72 т.5.

Оплату за проведення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи покласти на ОСОБА_1 .

Провадження в справі зупинити на час проведення експертизи.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 23 жовтня 2020 року.

Головуючий Судді: