Справа № 158/2784/19 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Провадження № 22-ц/802/182/20 Категорія: 39 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Карпук А. К., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із зазначеним позовом.

Покликалось на те, що 20 серпня 2015 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було підписано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) з метою здійснення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, укладеним між ним та банком 23 грудня 2010 року.

За умовами вказаної Генеральної угоди сторони погодили, що розмір кредитної заборгованості становить 22 817,43 грн та наданий у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 21 317,43 грн на платіжну картку під 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 36 місяців з 20 серпня 2015 року по 31 серпня 2018 року.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за Генеральною угодою належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 09 вересня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 80 030,76 грн, з яких: 21 126,01 грн - заборгованість за кредитом, 13 753,72 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 39 716,88 грн - заборгованість за пенею та комісією, 5 434,15 грн - штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди.

Ураховуючи наведене, позивач АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 серпня 2015 року, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921 грн.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 листопада 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 126,01 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення процентів за користування кредитом, штрафу та пені не відповідають обставинам справи, оскільки матеріалами справи підтверджено факт укладення кредитного договору (Генеральної угоди), а також погодження усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів, штрафу та пені. Отже встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд на думку позивача, безпідставно відмовив йому у стягненні інших обов`язкових платежів за кредитним договором.

Апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом, штрафу та судових витрат з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами по справі існують кредитні зобов`язання, які банк належним чином виконав та видав позичальнику кошти, які останній у встановлений строк не повернув, а тому з нього на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 21 126,01 грн. Відмовляючи у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом, пені, комісії та штрафу відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди, місцевий суд свої висновки мотивував тим, що у Генеральній угоді процентна ставка не зазначена, у ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Однак, повністю із зазначеними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

Встановлено, що 20 серпня 2015 року між ПАТ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт з метою здійснення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, укладеним між ним та банком 23 грудня 2010 року (а.с.5).

За умовами вказаної Генеральної угоди сторони погодили, що розмір кредитної заборгованості становить 22 817,43 грн та наданий у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 21 317,43 грн на платіжну картку зі сплатою процентів в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 36 місяців.

Зі змісту Генеральної угоди вбачається, що нею не передбачено надання нового кредиту, а узгоджено реструктуризацію вже існуючої кредитної заборгованості.

У пункті 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 434,15 грн.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 09 вересня 2019 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 80 030,76 грн, з яких: 21 126,01 грн - заборгованість за кредитом, 13 753,72 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 39 716,88 грн - заборгованість за пенею та комісією, 5 434,15 грн - штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди (а.с.4).

Отже, встановивши наведені обставини та врахувавши, що ОСОБА_1 припинив виконувати зобов`язання за укладеною з банком Генеральною угодою від 20 серпня 2015 року і має непогашену заборгованість за кредитом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21 126,01 грн.

Разом із тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що як і розмір процентів, так і розмір штрафу за прострочення сплати кредитної заборгованості, також були погоджені сторонами генеральної угоди, у зв`язку з чим суд, на думку колегії суддів, помилково відмовив у позові банку в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафу.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в означеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 13 753,72 грн та штрафу у розмірі 5 434,15 грн.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що умови Генеральної угоди від 20 серпня 2015 року не передбачали нарахування пені і комісії за неналежне виконання умов кредитного договору, та цілком підставно відмовив позивачу у стягненні заборгованості за пенею та комісією у розмірі 39 716,88 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені у комісії.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Також варто зазначити, що у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».)

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду, що у даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.

Такий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на користь банку заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафу з підстав, передбачених п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у даній справі ухвалюється нове рішення суду про часткове задоволення позову банку, а саме в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафу, тому у відповідності до наведених положень ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягають до стягнення понесені останнім пропорційно розміру задоволених позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 967,60 грн (50,37 % задоволених позовних) та за подання апеляційної скарги в розмірі 938,50 грн, що становить (32,57 % задоволеної вимоги апеляційної скарги), а всього 1 906,10 грн.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 10 лютого 2020 року - дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 листопада 2019 року в даній справі в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом, штрафу та судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 13 753 (тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят три) грн. 72 коп. та штраф у розмірі 5 434 (п`ять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 15 коп., а всього 19 187 (дев`ятнадцять тисяч сто вісімдесят сім) грн 87 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 906 (одна тисяча дев`ятсот шість) грн 10 коп.

В іншій частині рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: