Справа № 367/8142/19
Провадження №2/367/2584/2020
10 лютого 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючої судді Саранюк Л. П.,
при секретарі Бабаковій М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,-
Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1.
Даний будинок вона отримала у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06.11.1990 Ірпінською державною нотаріальною конторою.
На даний час в даному будинку зареєстрована відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою від 15.07.2019, виданого КП «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь».
Відповідно до даної довідки, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в будинку з 22.04.1992.
14.11.2007 відповідач ОСОБА_2 зареєструвала шлюб та змінила своє прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».
Позивач як власник будинку не бажає, щоб у ній була
зареєстрована відповідач, оскільки ОСОБА_2 не є членом її сім'ї (власника квартири) та відповідно наявність у будинку зареєстрованої особи (відповідача) перешкоджає позивачу належним чином реалізовувати своє право власності на даний будинок, зокрема, право на відчуження будинку.
Відповідач ОСОБА_2 понад 5 років не проживає не лише у даному будинку, а навіть на території України, що підтверджується заявою відповідача від 08 липня 2019 року. Також, у даній заяві відповідач не заперечує проти зняття її з реєстрації у даному будинку та відповідно визнає позов та просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги.
Враховуючи вищевикладені обставини, позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.
У зв'язку з вищевикладеним просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.
В судове засідання позивач не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду від позивача та її представника надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують.
В судове засідання відповідач не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без її участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06.11.1990 Ірпінською державною нотаріальною конторою належить будинок АДРЕСА_1.
На даний час в даному будинку зареєстрована відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою від 15.07.2019, виданого КП «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь».
Відповідно до даної довідки, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в будинку з 22.04.1992.
14.11.2007 відповідач ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та змінила своє прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2», що підтверджується Свідоцтвом про заключення шлюбу Штату Мінесота Округу Дакота Штрих-код НОМЕР_1.
Згідно нотаріально посвідченої Заяви про визнання позову та розгляду справи без участі відповідача встановлено, що ОСОБА_2 більше п'яти років проживає за межами території України, а відповідно не проживає за адресою реєстрації в Україні у будинку АДРЕСА_1. Також, у даній заяві відповідач не заперечує проти зняття її з реєстрації у даному будинку та відповідно визнає позов та просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»)
Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 більше п'яти років не проживає у будинку АДРЕСА_1, а тому вона є такою, котра втратила право користування та розпорядження зазначеним житлом, що є підставою для задоволення позову.
Керуючись ст. 71-72 ЖК України, ст.41 Конституції України, ст.ст. ч.1 ст.16, ч.1 ст.319,ч.1 ст.321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 81, 141, 247, 263-268, 280, 282-283 ЦПК України суд,-
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.
Копію заочного рішення суду направити сторонам для відома.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.П. Саранюк