Справа № 766/2272/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020р. Херсонський міський суд Херсонської області

у складі: головуючої судді Зуб І.Ю.,

при секретарі Матієнко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй належить 47/100 частин житлового будинку, господарських будівель й споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 06.06.1995 року.

Вказує, що право власності за таким рішенням зареєстроване 25.04.2002 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 12.05.2006 року частково задоволено позов позивача та рішення виконкому Дніпровського району м. Херсона від 381 від 13.08.2004 року «Про зміну правовстановлюючих документів на домоволодіння АДРЕСА_1 » не законним. Визнано свідоцтво про право власності на ціле домоволодіння АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_3 .

В позові зазначено судовим рішенням було встановлено, що у 2002 році за заявою ОСОБА_3 даний житловий будинок було визнано аварійним та непридатним для подальшого проживання, а в 2004 році зафіксовано факт знищення даного майна.

Зазначено, що відповідач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 у 2011 році чинить перешкоди позивачу в користуванні власністю. Відповідач протиправними діями порушує право позивача на вільне користування приватною власністю.

Просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем 47/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач, представник позивача просили позов задовольнити з підстав в ньому зазначених на підставі наявних доказів.

Відповідач в судовому засідання позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що адреси: АДРЕСА_1 не існує на даний час. Будинок за такою адресою був аварійним та зруйнованим, його не існує, матеріали вивезено.

Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом 08.02.2017 року.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 13.02.2017 року відкрито провадження у справі.

26.04.2018 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області дану вирішено розгляд даної справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2020 року визначено новий склад суду.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області дану справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

13.08.2020 року позивачем подано доповнення до позовної заяви, в прийнятті яких було відмовлено та повернуто, ухвала занесена до протоколу судового засідання, оскільки заявлено нові позовні вимоги щодо нового предмету позову до нового відповідача із зазначенням нових підстав позову, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 49 ЦПК України.

Відповідно до якої, позивач має право до закінчення підготовчого засідання змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Таким чином можна змінити або предмет або підставу позову, а не подавати нові позовні вимоги з новими підставами та новим предметом.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.09.2020 року закрито підготовче засідання та призначено судове засідання.

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.03.1993 року вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 є спадкоємцями житлового будинку АДРЕСА_1 .

До позовної заяви долучено копію резолютивної частини рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 06.07.1995 року про виділ у власність ОСОБА_1 47/100 частин в житловому будинку та виділено у користування земельну ділянку.

Але з даного документу не можливо встановити 47/100 якого будинку виділено у користування, оскільки в резолютивній частині рішення відсутнє посилання на місце розташування житлового будинку, тобто не зазначено адресу.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 12.05.2006 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Дніпровського райвиконкому м. Херсона. Визнано не законним рішення виконкому Дніпровського району м. Херсона від 13.08.2004 року № 381 «Про зміну правовстановлюючих документів на домоволодіння АДРЕСА_1 ». Визнано незаконним свідоцтво про право власності на дане домоволодіння на ім`я ОСОБА_3 .

З листа ХДБТІ від 15.02.2005 року № 104 вбачається, що право власності ОСОБА_1 на 47/100 домоволодіння за рішенням суду від 06.07.1995 року зареєстровано 25.04.2002 року. Реєстрація права власності через сім років після судового рішення, стала причиною невідповідності часток співвласників у їх документах, які підлягають обміну. Також зазначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подарували 2/3 будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .

З копії довідки адресно-довідкового сектора ВГІРФО УМВС України в Херсонській області від 29.08.2011 року вбачається, що ОСОБА_3 знята з реєстраційного обліку ІНФОРМАЦІЯ_1 , як померла.

Наведене вказує на наявність права власності у ОСОБА_1 на 47/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же час відповідно до Технічного висновку «НІІпроектреконструкція» від 2002 року житловий будинок АДРЕСА_1 в непригодному стані для проживання, всі несучі конструкції будівлі знаходяться в зруйнованому стані.

Відповідно до акту обстеження житлового будинку по АДРЕСА_1 , який затверджено заступником голови Дніпровської районної ради, власникам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 рекомендовано у разі негативного висновку «НІІпроектреконструкції», прибрати аварійну будівлю та вивезти будівельний мусор.

У довідці квартальної від 03.05.2005 року вказано, що ОСОБА_1 з 04.10.1994 року не проводились ремонтні роботи в будинку АДРЕСА_1 , будинок зруйновано.

Факт руйнування та знищення будинку АДРЕСА_1 , сторони не заперечували в судовому засіданні.

З листа Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 19.05.2005 року вбачається, що погоджено присвоєння поштової адреси: АДРЕСА_2 , після об`єднання земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . Право власності на дану земельну ділянку, відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстроване 11.04.2017 року за ОСОБА_2 .

При цьому стверджуючи, що відповідач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , позивачем не надано докази на підтвердження даного факту.

Суд не бере до уваги записи позивача про витрати на проживання, оскільки такі докази не стосуються предмету доказування і є неналежними.

Позивачем надано копії її звернень до органів місцевої влади та самоврядування із питаннями пов`язаними з користуванням земельною ділянкою, які суд вважає неналежними доказами, оскільки вони не відносяться до предмету доказування в даній справі.

Згідно із ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності із положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування в даній справі є наявність права власності позивача на нерухоме майно, наявність перешкод у користування таким майном, причинний зв`язок між діями відповідача та наявністю перешкод в користування нерухомим майном.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Зігдно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Встановлено, що право власності позивача зареєстровано на майно, яке знищено.

Позивачем не надано жодного доказу на існування перешкод в користування нерухомим майном, вчинених відповідачем.

Крім того в тексті позовної заяви не викладено жодної обставини та не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності будь-яких перешкод, вчинених відповідачем в користуванні майном позивачу. Також не зазначено, які саме перешкоди вчинено відповідачем, у який спосіб, в який час, за яких обставин.

Також позивачем не викладено обставин щодо обраного способу захисту, яким чином він відновить її права, враховуючи, що майно знищено.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 16.10.2020 року.

СуддяІ. Ю. Зуб