Справа № 348/1887/19
Провадження № 22-ц/4808/1110/20
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене у складі судді Міськевич О.Я. 14 січня 2020 року в м. Надвірна,

в с т а н о в и в:

13.09.2019 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Позов мотивувала тим, що 14.07.2001 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Плисківській сільській раді Борзнянського району Чернігівської області, актовий запис №03. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є повнолітньою, та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя у них з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Подружні відносини між ними припинилися з червня 2019 року. З цього часу спільне господарство ними не ведеться.

Посилаючись на те, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, просила шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області, актовий запис №03, розірвати; їхнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати разом з нею; її прізвище ОСОБА_7 не міняти.

Заочним рішенням Надвірнянського районного суду від 14.01.2020 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , який зареєстрований 14.07.2001 року у Плисківській сільській раді Борзнянського району Чернігівської області, актовий запис №03, розірвано.

Неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з матір`ю.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачу ОСОБА_3 залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 768,40 грн. сплаченого судового збору та 1 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 1 768,40 грн.

Рішення мотивовано тим, що сторони припинили подружні відносини протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, їх шлюб існує формально. Крім того вони втратили почуття поваги та любові один до одного, наміру зберегти сім`ю у позивача не має. За таких обставин, шлюб втратив своє значення і не може бути поновлений у зв`язку з категоричним запереченням позивача. Тому даний шлюб слід розірвати. Неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід залишити проживати з матір`ю. Позивач бажає залишити шлюбне прізвище ОСОБА_7 , а тому після розірвання шлюбу прізвище позивачу слід залишити без змін.

Не погодившись з рішенням суду в частині визначення місця проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що він не з`являвся в судові засідання по даній справі та не повідомляв причини неявки у зв`язку з тим, що йому взагалі не було відомо про існування судового процесу. Він не отримував жодних поштових повідомлень, ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви з додатками, а також судових повісток про час і місце розгляду справи. Про те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, свідчить відсутність в матеріалах справи підписаних ним повідомлень про вручення поштових відправлень.

Зазначає, що він фізично не міг отримувати листи за місцем своєї реєстрації, оскільки в період з вересня 2019 року по лютий 2020 року знаходився на роботі в м. Києві. На час подання позовної заяви позивачу було відомо його місце знаходження та його номер телефону, які вона умисно не зазначила в позовній заяві і таким чином ввела суд в оману з метою зловживання своїми процесуальними правами.

Вважає, що у суду не було підстав повідомляти його на офіційному сайті Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, оскільки такі повідомлення здійснюються судом лише у випадку, коли місце проживання відповідача невідоме.

Також апелянт зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд допустив порушення статті 112 СК України, оскільки формально поставився до розгляду питання про розірвання шлюбу, не з`ясував фактичні взаємини між ним та дружиною, не в повній мірі врахував наявність малолітньої дитини та не вжив достатніх заходів для примирення подружжя. В ухвалі від 14.08.2020 року суд зазначив, що під час розгляду даної справи судом не вирішувався спір про визначення місця проживання дитини і матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, а тому суд при винесенні рішення 14.01.2020 року за відсутності спору щодо того, з ким із батьків буде проживати неповнолітня дитина, одночасно з вимогою про розірвання шлюбу вирішив питання про залишення проживання дитини з матір`ю. При цьому, суд не врахував, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що позбавило його можливості надати суду свої докази, пояснення та клопотання, користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами, в тому числі при вирішенні питання проживання дитини.

Стверджує, що він не погоджується з тим, що його неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з матір`ю, оскільки мати не приділяє дитині належної уваги, вона знаходиться в іншій країні та займається своїм особистим життям. Син живе у її матері в с. Плиски Борзнянського району Чернігівської області без його на те згоди. Його повсякчас налаштовують проти батька. Вважає, що за таких обставин доцільно вирішити питання проживання сина разом з ним.

Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду про стягнення з нього 768,40 грн. судового збору. Вказує, що у зв`язку з тим, що він визнав вимогу про розірвання шлюбу та враховуючи положення статті 142 ЦПК України, з нього слід стягнути половину зазначеної суми судового збору в розмірі 384,20 грн.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким залишити сина проживати з ним.

Представник позивача ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив. Вказав, що такі є безпідставними, оскільки відповідач був належним чином та у спосіб, передбачений ЦПК України, повідомлений про розгляд справи.

Щодо тверджень відповідача про залишення неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на проживання з ним, то такі не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не надано доказів, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення між ним та матір`ю дитини існував спір щодо того, з ким із батьків буде проживати дитина. Суд роз`яснив відповідачу, що у випадку наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, відповідач може звернутися в суд з окремим позовом про визначення місця проживання дитини із залученням до участі у справі органу опіки та піклування, однак станом на сьогоднішній день відповідач з окремим позовом про визначення місця проживання дитини не звертався. Крім того, ним не надано доказів, що він створив належні умови для проживання дитини, а договір найму житлового приміщення від 20.02.2020 року не є таким доказам.

Також представник позивача заперечив щодо клопотання апелянта про здійснення запиту до Державної міграційної служби України про встановлення місця проживання ОСОБА_3 з червня 2019 року по теперішній час, оскільки дане клопотання не стосується предмету розгляду даної справи.

Просив у задоволенні вищевказаного клопотання відмовити, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник позивача доводи скарги не визнав з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу та залишення позивачу її прізвища Ходич сторонами не оскаржується, а тому в силу частини 1 статті 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 14.07.2001 року зареєстрували шлюб у Плисківській сільській раді Борзнянського району Чернігівської області, актовий запис №03 (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є повнолітньою, та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього (а.с. 7).

Сторони не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть.

Згідно з частиною 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до частини 4 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання

Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановлено, що ОСОБА_3 не бажає зберігати шлюбні відносини з ОСОБА_4 , а тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

В позовній заяві позивач просила її прізвище Ходич не міняти, а тому рішення суду першої інстанції в наведеній частині ухвалене з дотриманням положень статті 113 СК України.

Також позивач просила їхнього з відповідачем сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати разом з нею.

Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Водночас судом першої інстанції під час розгляду даної справи не вирішувалось питання про визначення місця проживання дитини.

За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Аналогічна правова позиція висловлено Верховним Судом в постанові від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, провадження №61-14859св19.

Матеріали справи не містять доказів про наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відтак, колегія суддів вважає, що за відсутності на день ухвалення оскаржуваного рішення спору щодо того, з ким із батьків буде проживати неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд одночасно з вимогою про розірвання шлюбу правильно вирішив питання про залишення проживання дитини з матір`ю.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання апелянта на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв`язку з чим не мав можливості надати свої докази, пояснення та клопотання, користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами, в тому числі при вирішенні питання проживання дитини, не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до положень частин 1-5 статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

За змістом частини 6 цієї статті судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно пункту 2 частини 7 зазначеної статті у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно позовної заяви ОСОБА_3 та повідомлення Ліснотарновицької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 01.10.2019 року №_/02-19, наданого на запит суду, місце проживання відповідача ОСОБА_4 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 2, 16).

З матеріалів справи вбачається, що судова повістка про виклик до суду на 06.11.2019 року була відправлена відповідачу на зазначену адресу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак повернулася на адресу суду із відміткою Укрпошти про те, що адресат в с. Лісна Тарновиця не проживає (а.с. 19-21).

Відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Оскільки відомостей про місце проживання відповідача матеріали справи не містили, то у відповідності до положень вищезазначеної норми подальші повідомлення відповідача про розгляд справи 28.11.2019 року, 17.12.2019 року та 14.01.2020 року здійснювалися судом на через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 28, 35, 42).

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вжито всіх необхідних заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Твердження апелянта про те, що на час подання позовної заяви позивачу було відомо його місце знаходження та його номер телефону, які вона умисно не зазначила в позовній заяві, є голослівними.

Доводи апелянта про те, що позивач не приділяє належної уваги їхньому синові, що вона знаходиться в іншій країні та займається своїм особистим життям, що син живе у її матері в с. Плиски Борзнянського району Чернігівської області без його на те згоди і його повсякчас налаштовують проти батька, а тому доцільно вирішити питання проживання сина разом з ним, колегією суддів не приймаються, оскільки не мають правового значення у даній справі та могли б бути предметом розгляду окремого позову про визначення місця проживання дитини в порядку статті 161 СК України.

Також судом правильно, у відповідності до статті 141 ЦПК України, вирішено питання розподілу судових витрат та стягнуто з відповідача на користь позивача 768,40 грн. сплаченого судового збору та 1 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 1 768,40 грн. Посилання апелянта на статтю 142 ЦПК України в даному випадку є помилковим, оскільки за змістом положень частини 1 зазначеної статті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

У разі визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги (частина 2 статті 142 ЦПК України).

Проте, апелянтом такого питання не ставиться.

Більше того, зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_4 вбачається, що він не заперечує проти розірвання шлюбу та рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржує.

Разом з тим, для застосування положень частини 2 статті 142 ЦПК України та повернення скаржнику з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної скарги, необхідним є визнання позову відповідачем в повному обсязі.

З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи про розірвання шлюбу є малозначними справами.

Оскільки предметом позову у даній справі є розірвання шлюбу, спір щодо визначення місця проживання дитини судом першої інстанції не вирішувався, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а заочне рішення Надвірнянського районного суду від 14 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2020 року