Провадження №2/748/930/20
Єдиний унікальний № 748/2480/20
У Х В А Л А

про залишення позову без руху

28 жовтня 2020 рокум. Чернігів

Суддя Чернігівського районного суду Чернігівської області Меженнікова С.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 07.10.2015 року у м. Туніс. З Витягу зі свідоцтва про шлюб вбачається, що відповідач є громадянином Туніської Республіки.

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення Закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11 ВСУ, в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими Цивільним процесуальним Кодексом України.

Згідно ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

А відповідно до ч. 2 ст. 28 чинного ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доказів, з ким із батьків та за якою адресою проживає дитина, позивачем до позову не додано.

Відповідно до ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов"язковість якого надана Верховною радою України.

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається у відповідно до статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", відповідно до якої суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цьогоЗакону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи-відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач-фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа-відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Відповідно до Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» законними підставами перебування на території України є:

для іноземців та осіб без громадянства - підстави, встановлені Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" .

Відповідно до системного аналізу положень ст.27, 28 ЦПК України, Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" місце проживання або перебування особи в Україні повинно бути зареєстроване в установленому законом порядку.

Згідно п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити прізвище, ім"я, по батькові сторін, їх місце проживання чи перебування.

Проте, в порушення вказаних вище норм, позивачем в позовній заяві не зазначено зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання чи перебування відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином, зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а саме: позовна заява не містить відомостей про проживання відповідача на території України чи іншої держави, інформації щодо наявності (або відсутності) угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність такої справи (про розірвання шлюбу) судам України або іноземним судам; домовленості подружжя про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них, а також доказів на підтвердження проживання дитини разом з позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі вищевикладеного, позовна заява в порядку ст. 185 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для виправлення недоліків.

Керуючись ст. ст. 175-176, 185 ЦПК України, суддя,

у х в а л и л а:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, залишити без руху.

Запропонувати позивачу в 5-дений строк з дня отримання ухвали усунути вказані недоліки виправлену позовну заяву у кількості примірників відповідно до кількості сторін у справі в якій обґрунтувати підстави звернення з даним позовом саме до Чернігівського районного суду Чернігівської області з посиланням на відповідні норми закону, в разі проживання на території України вказати зареєстровану адресу місця проживання відповідача, в разі проживання відповідача на території Туніської Республіки, вказати його там місце проживання, в позовній заяві також зазначити інформацію щодо наявності (або відсутності) угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність такої справи (про розірвання шлюбу) судам України або іноземним судам; домовленості подружжя про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них, а також докази на підтвердження з ким із батьків проживає дитина.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог даної ухвали позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя С.П. Меженнікова