У Х В А Л А

Справа №377/750/20

Провадження №2/377/384/20

28 грудня 2020 року суддя Славутицького міського суду Київської області БабичН.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Дмитришина Андрія Володимировича до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про звільнення майна з-під арешту,-

У С Т А Н О В И Л А :

23 грудня 2020 року сформована та подана через систему «Електронний суд» до суду надійшла позовна заява від ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Дмитришина А.В. до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування позовної заяви позивач в особі представника зазначає, що із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна йому стало відомо про обтяження у виді арешту, накладеного на все нерухоме майно, що належить йому на праві власності. У відповіді Печерського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зазначено, що обтяження №9111357 зареєстроване 01.10.2009 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №13684961 від 07.07.2009, винесеної в ході виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Апеляційного суду м.Києва №1-29 від 02.06.2009, 18.03.2010 зазначене виконавче провадження завершене у зв`язку з відсутністю майна, яке можливо конфіскувати в дохід держави, та після закінчення трирічного терміну зберігання архівна справа знищена. На даний час йому належить частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однак у зв`язку із накладенням арешту він позбавлений права нею розпоряджатися.

У відкритті провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, позивачу на праві спільної часткової власності належить ј частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі постанови державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві про відкриття виконавчого провадження №13684961 від 07.07.2009 з примусового виконання виконавчого листа №1-29 від 25.11.2008, виданого Апеляційним судом м.Києва про конфіскацію всього майна ОСОБА_1 , яке є власністю засудженого, зареєстроване обтяження за №9111357 за типом: арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_1 18.03.2009 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу до суду у зв`язку з відсутністю у боржника майна, яке можливо конфіскувати в дохід держави.

Питання про конфіскацію майна вирішується в порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчим кодексом України ( далі- КВК України).

Згідно з ч. 2 ст. 52 Кримінального кодексу України ( далі КК України) додатковим покаранням є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого ( ч.1 ст.59 КК України).

Статтею 48 КВК України передбачено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України « Про виконавче провадження».

Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом ( ч.ч.1, 3 ст.49 КВК України).

Спеціальним законом, що регулював порядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку в частині конфіскації майна, був Закон України « Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV ( далі Закон України №606-ХІV) .

Згідно з ч.2 ст.40-1 Закону України №606-ХІV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пунктами 2-6 ч. 1 ст.40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними ( п. 2-6 ч.1 ст.40 Закону України №606-ХІV).

Зміст позовної заяви та доданих до неї документів свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Дмитришина А.В. звернувся до суду з вимогами про скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку суду про конфіскацію майна, оскільки на даний час виконавче провадження відсутнє.

На час звернення з позовом порядок судового оскарження урегульовано Законом України №1404-VІІІ « Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ ( далі Закон України №1404-VІІІ), відповідно до ч.1 ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів ( посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України №1404-VІІІ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Тому необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону України №1404-VIII.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.74 Закону України №1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів ( посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи, що з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що виконавчий лист був виданий на виконання вироку в частині конфіскації майна, а не на виконання судового рішення у цивільній справі, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Дмитришина А.В. не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України 1960 року вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.

Статтею 537 КПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями ст.539 КПК України 2012 року визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна як вид покарання. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України.

Крім того, положеннями КПК України 2012 року ( розділом VIII) не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні.

Таким чином, питання про зняття арешту, накладеного під час виконання вироку, не може бути вирішене в порядку виконання вироку суду і за правилами КПК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі-КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень ( нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №383/493/18, провадження №14-237цс19.

Враховуючи, що з матеріалів позовної заяви вбачається, що у ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві на виконанні перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа від 02.06.2009 №1-29, виданого Апеляційним судом м.Києва, про конфіскацію майна, яке є власністю засудженого, тобто в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна, відтак, позивач ОСОБА_1 як учасник виконавчого провадження на підставі положень ст.287 КАС України має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено його права, свободи чи інтереси.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами ч.2 ст.186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому 272 цього Кодексу.

З огляду на те, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 186, 258-260 ЦПК України,-

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Дмитришина Андрія Володимировича до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ) про звільнення майна з-під арешту.

Роз`яснити позивачу право на звернення на підставі положень статті 287 КАС України до адміністративного суду з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Ухвала складена 28 грудня 2020 року.

Суддя Н. С. Бабич