Провадження 22ц/812/1737/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Данилова О.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Миколаїв

справа № 490/3772/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Данилової О.О.

суддів Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за заявою

товаристава з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Миколаїв» про видачу судового наказу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва, постановлену 31 серпня 2020 року суддею Черенковою Н.П. в приміщенні цього ж суду (повну ухвалу складено того ж числа),

У С Т А Н О В И В:

Судовим наказом Центрального районного суду м.Миколаєва від 10 липня 2020 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Місто для людей Миколаїв» стягнуто за період з 1 вересня 2018 року по 31 липня 2019 року заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 967 грн. та 210,20 грн. судового збору.

26 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування судового наказу, посилаючись на відсутність між сторонами договірних відносин та наявність спору щодо правомірності надання ТОВ «Місто для людей Миколаїв» послуг з управління багатоквартирним будинком.

Ухвалою судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 31 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто без розгляду відповідно до частини 6 статті 170 ЦПК.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким скасувати судовий наказ. Апелянт посилалась на те, що суд помилково вважав недоліком несплату нею судового збору при поданні заяви про скасування судового наказу, оскільки така заява спрямована на захист її прав як споживача житлово-комунальних послуг, а споживачі звільнені від сплати судового збору за статтею 22 Закону «Про захист прав споживачів», і не тільки про подачі позову до суду першої інстанції. При цьому апелянт посилалась на правову позицію, яку викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року (справа справа № 761/24881/16-ц), а також на застосування норм процесуального права місцевим судом при розгляді іншої аналогічної справи (№ 490/3758/20), де суд не встановив недоліків в оформленні заяви споживача про скасування судового наказу та задовольнив її.

Правом відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Місто для людей Миколаїв» не скористалось.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом в письмовому провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Так, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, в тому числі за вимогою про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (стаття 161 ЦПК).

Статтею 170 ЦПК передбачено право боржника протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до нього документів подати заяву про його скасування до суду, який видав наказ.

Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.

Заява про скасування судового наказу має містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження та інші ідентифікаційні дані 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника боржника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) наказ, що оспорюється; 5) зазначення про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (частини 2,3 статті 170 ЦПК).

До заяви про скасування судового наказу додаються, зокрема, документ, що підтверджує сплату судового збору (частина 5 статті 170 ЦПК).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону «Про судовий збір» за подання до суду заяви про скасування судового наказу сплачується судовий збір у розмірі 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у 2020 році складає 105,10 грн.

За правилами частини 6 статті 170 ЦПК у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя, не пізніше двох днів з дня її надходження до суду, постановляє ухвалу про її повернення без розгляду.

Отже, за правилами цієї норми несплата судового збору за подання до суду заяви про скасування судового наказу є підставою для повернення заяви без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви про скасування судового наказу від 10 липня 2020 року, яка по формі та змісту відповідає вимогам частини 3 статті 170 ЦПК (а.с.27-31), ОСОБА_1 не надала документу, що підтверджує сплату судового збору, що є підставою вважати заяву неналежно оформленою.

Отже, повертаючи заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу без розгляду ухвалою від 31 серпня 2020 року, суд діяв в межах повноважень, передбачених частиною 6 статті 170 ЦПК.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального законодавства апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд не може погодитись з твердженням апелянта про те, що вона, як споживач житлово-комунальних послуг, звільнена від сплати судового збору за правилами частини 3 статті 22 Закону «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно до зазначеної норми споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Тобто, законодавець не тільки надає пільги цієї категорії учасників спору, але й чітко зазначає, в якому саме випадку вони звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Отже, за змістом частини 3 статті 22 Закону «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору у разі, коли вони мають статус позивача.

Поширення правил цієї норми на боржників у спорах, які вирішуються в порядку наказного провадження, закон не містить.

У наказному провадженні, сторонами в якому є заявник та боржник, ОСОБА_1 не має статусу позивача, а тому не є особою, яка звільнена від сплати судового збору відповідно до частини 3 статті 22 Закону «Про захист прав споживачів, при поданні заяви про скасування судового наказу.

Апеляційний суд не може вважати переконливим посилання апелянта у підтвердження своєї позиції на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року (справа № 761/24881/16-ц). За наслідками розгляду конкретної справи вищий судовий орган дійшов висновку, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав, на всіх стадіях цивільного процесу, тобто не тільки при подачі позову, а й при апеляційному та касаційному оскарженні судових рішень.

При цьому це право надається споживачам у справах за їх позовом, та не стосується випадків, коли споживачі мають статус відповідачів або боржників (у наказному провадженні).

Не може свідчити про наявність підстав для скасування ухвали суду і посилання апелянта на те, що в іншій аналогічній справі за заявою ТОВ «Місто для людей Миколаїв» про видачу судового наказу (справа № 490/3745/20) суд прийняв заяву про скасування судового наказу без сплати боржником судового збору та скасував судовий наказ. Висновки суду першої інстанції щодо застосування процесуальних норм приюдиційного значення не мають.

Встановлений процесуальним законом обов`язок сплатити судовий збір та застосування судом наслідків його невиконання не може вважатися обмеженням особи у праві доступу до суду, оскільки боржник не позбавлений права на повторне звернення до суду із заявою, до якої додано докази сплати судового збору.

Враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів, які би спростовували висновки суду щодо неналежного оформлення заяви ОСОБА_1 та доводили би порушення судом норм процесуального права, апеляційний суд не вбачає підств для скасування ухвали суду.

Крім того, відповідно до положень підпункту 9 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону «Про судовий збір» апелянт мав сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги на ухвалу суду в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 420, 40 (2102х0,2) грн.

Оскільки питання щодо обов`язку апелянта сплатити судовий збір було предметом апеляційного розгляду, то наслідки несплати судового збору при подачі апеляційної скарги на стадії відкриття апеляційного провадження судом не застосовувались (а.с.49).

Отже, судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_1 за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 проживає: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді В.В. Коломієць

Н.О.Шаманська

----------------------

Повну постанову складено 19 жовтня 2020 року.