Справа №155/1544/20
Провадження №2/155/912/20
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

26 жовтня 2020 року місто Горохів

Суддя Горохівського районного суду Волинської області Адамчук Г.М., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації.

Дослідивши вказану позовну заяву та додані документи, вважаю, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вказує, що вона звертається до суду в інтересах неповнолітнього, однак кого саме не зазначає.

Відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Однак, позивачкою в позові не вказано будь-яких відомостей про батьків дітей відносно яких вона просить позбавити відповідачку батьківських прав. В разі їх наявності даних осіб необхідно вказати в якості відповідачів або ж третіх осіб.

Разом з тим, відповідно до п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, особи можуть бути позбавлені батьківських прав виключно з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України.

Згідно із ч.4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Позивачка в своєму позові вказує, що вона зверталась до органу опіки та піклування Горохівської районної державної адміністрації з питанням позбавлення відповідачки батьківських прав, однак відомості чи розглядалось таке питання даним органом із винесенням письмового висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки в позовній заяві відсутні.

Водночас, ненадання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, позбавляє суд можливості повно та всебічно з`ясувати всі обставини справи та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

А тому, суд вважає, що позивачка не зазначила відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору, як цього вимагає п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Згідно з п.1 ч.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

А відповідно до п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

Проте, позивачкою не долучено до позовної заяви доказів сплати судового збору згідно ставок визначених Законом України «Про судовий збір». У разі якщо позивачка звільнена від сплати судового збору вона повинна надати суду докази такого звільнення або обґрунтувати це у позовній заяві.

Водночас, у задоволенні клопотання позивачки про відстрочення та розстрочення сплати судових витрат, зменшення розміру судових витрат або звільнення від них позивачки необхідно відмовити, з наступних підстав.

Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові Пленуму №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначив, що судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв`язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відповідно до Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» та статті 82 ЦПК України, п.29 Постанови передбачено, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення, звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи. Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Однак, позивачкою на підтвердження незадовільного майнового стану надано лише довідку про розмір її пенсії, що, на думку судді, не може вважатися достатньою підставою для зменшення, звільнення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, а тому у задоволенні даного клопотання необхідно відмовити.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Як вбачається з характеристики відповідачки, долученої до позовної заяви, остання розглядалася на засіданні виконкому Звиняченської сільської ради Горохівського району Волинської області 28 березня 2019 року, рішення №11, однак, вказане рішення до матеріалів позовної заяви не долучено.

Крім того, позивачкою до заяви також не долучено належних доказів щодо попередження матері про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Тобто, подана позовна заява не відповідає вимогам, встановленим законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Беручи до уваги те, що при наявних недоліках провадження в справі на підставі поданої ОСОБА_1 позовної заяви не може бути відкрите, то вона підлягає залишенню без руху з наданням позивачці строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.177, 185 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації - залишити без руху.

Надати позивачці строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання позивачем копії цієї ухвали.

Вказати на обов`язок позивачки надати позовну заяву з виправленими недоліками, зазначеними в описовій частині цієї ухвали, з її копіями відповідно до кількості учасників.

Роз`яснити позивачці, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачці.

Копію ухвали надіслати позивачці.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Горохівського районного суду Г.М. Адамчук