Номер провадження: 22-ц/813/5791/20
Номер справи місцевого суду: 495/1460/18
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач- ОСОБА_2 ,

відповідач- ОСОБА_3 ,

третя особа-Відділ Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 січня 2020 року у складі судді Шевчук Ю.В.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору-Відділ Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, договору дарування та зобов`язання привести об`єкти самочинного будівництва до попереднього стану.

30.08.2018 позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просив:

-визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.12.2013 №14907029, видане ОСОБА_2 на 17/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 592 кв.м. житловою площею 82,4 кв.м.;

-визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.12.2010 серії ЯЯЯ №783663, видане ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на 1/10 частину домоволодіння, яка складається із житлового будинку з приміщеннями магазину літ. «А» загальною площею 81,6 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

-зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок привести об`єкт самочинного будівництва -частину підвалу літ «б»- приміщення «VII», загальною площею 21,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до попереднього стану, а саме у відповідності до технічного паспорту, складеного КП «Білгород-Дністровське БТІ» 25.10.2010, шляхом засипання вказаного приміщення землею та камінням і шляхом закладання входу в приміщення VII, який був облаштований між приміщенням VI і приміщенням VII;

-зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок привести об`єкт самочинного будівництва-промтоварний магазин з офісом (літ «А»1), загальною площею 134, 8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до попереднього стану, а саме: у відповідності до технічного паспорту, складеного КП «Білгород-Дністровське БТІ» 25.10.2010, згідно якого до складу 17/100 частин домоволодіння входить кв. №4 загальною площею 52,2 кв.м., яка складається з приміщення 4-1 тамбуру площею 5,3 кв.м., приміщення 4-2 коридору площею 5,5, приміщення 4-3 кухні площею 5,8 кв.м., житлового приміщення 4-4 площею 8,6 кв.м., житлового приміщення 4-5 площею 22,9 кв.м., приміщення 4-6 санвузол площею 4,1;

-зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок привести об`єкт самочинного будівництва -частину житлового будинку з приміщенням магазину (літ. «А» та літ «А2»), загальною площею 81,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до попереднього стану, а саме: у відповідність до договору купівлі-продажу від 08.06.2005, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №576, згідно якого 1/10 частина домоволодіння з господарчими спорудами під АДРЕСА_3 , складається з житлового будинку літ. «А»: 1-1, 1-3 житлові, житловою площею 26,0 кв.м., 1-2 кухнею, загальною площею 33,2 кв.м., Ѕ частина коридору I, 1/3 частина сараю літ. «Д».

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він є співвласником 29/100 частин домоволодіння, що находяться у в АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування домоволодіння. Будучи співвласником вказаного домоволодіння, ОСОБА_2 здійснив самочинне будівництво реконструкцію підвалу літ.б, а саме: будівництво приміщення «VII» до підвалу літ. б за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди співвласників домоволодіння та без отримання дозволу на це від компетентного органу. Відповідачем здійснено реконструкцію 17/100 частин домоволодіння під промтоварний магазин з офісом (літ. «А1») за адресою: АДРЕСА_1 площею 134,8 кв.м, яке здійснювалось відповідно до проектної документації будівлі 107,76 кв.м, тобто на інший об`єкт, що свідчить про відсутність у відповідача проекту реконструкції вищевказаного об`єкту та є самочинним будівництвом. ОСОБА_2 було реконструйовано частину аварійного житлового будинку літ. «А» у магазин. Вказана реконструкція складалася з перепланування існуючої частини житлового будинку літ. «А» та надбудови поверху літ. «А2». Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю відповідачу надано дозвіл на виконання будівельних робіт №34 від 14.03.2007 з реконструкції частини аварійного житлового будинку в промтоварний магазин по АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 27.06.2006 №476 надано дозвіл гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на переведення частини домоволодіння по АДРЕСА_1 до розряду нежитлових та переобладнання її під промтоварний магазин. При цьому, вказаним рішенням не надавався дозвіл на надбудову другого поверху літ. А2. Також, згідно п.2 вказаного рішення, гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повинні були оформити земельну ділянку під магазин в установленому порядку. Враховуючи те, що рішенням від 27.06.2006 №476 не надавалась згода відповідачу на здійснення надбудови другого поверху літ. «А2», останнє є самочинним будівництвом. Здійснене відповідачем ОСОБА_2 незаконне самочинне будівництво, порушує права позивача як співвласника домоволодіння, оскільки перешкоджає вільному користуванню своїм майном, встановлює незручності.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 січня 2020 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок, привести об`єкт самочинного будівництва -частину підвалу літ. «б»-приміщення VII, загальною площею 21,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до попереднього стану, а саме: у відповідність до технічного паспорту, складеного КП Білгород-Дністровське БТІ 25.10.2010, шляхом засипання вказаного приміщення землею та камінням і шляхом закладання входу в приміщення VII, який був облаштований між приміщенням VI і приміщенням VII; зобов`язано ОСОБА_2 , за власний рахунок, привести об`єкт самочинного будівництва промтоварний магазин з офісом(літ.А1), загальною площею 134,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до попереднього стану, а саме: у відповідність до технічного паспорту, складеного КП Білгород-Дністровське БТІ 25.10.2010, згідно якого до складу 17/100 частин домоволодіння входить кв. №4 загальною площею 52,2 кв.м., яка складається з приміщення 4-1 тамбуру площею 5,3 кв.м., приміщення 4-2 коридору площею 5,5 кв.м., приміщення 4-3 кухні площею 5,8 кв.м., житлового приміщення 4-4 площею 8,6 кв.м., житлового приміщення 4-5 площею 22,9 кв.м., приміщення 4-6 санвузол площею 4,1; зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за власний рахунок, привести об`єкт самочинного будівництва - частину житлового будинку з приміщенням магазину (літ. «А» та літ. «А2»), загальною площею 81,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до попереднього стану, а саме: у відповідність до договору купівлі-продажу від 08.06.2005, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №576, згідно якого 1/10 частина домоволодіння з господарчими спорудами під АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А»: 1-1, 1-3 житлові, житловою площею 26,0 кв.м., 1-2 кухнею, загальною площею 33,2 кв.м., 1/2 частина коридору І, 1/3 частина сараю літ. «Д». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , сплачений ним судовий збір у сумі 3524,00 грн. (згідно квитанції № 91 від 22.02.2018), 352,40 грн. (згідно квитанції №93 від 22.02.2018, 352,40 грн. (згідно квитанції №98 від 05.04.2018. У задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними свідоцтв про право власності - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, щовимоги про приведення об`єкту у первісний стан підлягають розгляду в порядку адміністративного провадження за позовом спеціально уповноваженого суб`єкта владних повноважень. Суд неправильно застосував ст. 376 ЦК України, та зазначив, що встановив факт самочинного будівництва під час розгляду справи. Але апелянт на законних підставах набув право власності на реконструйований будинок, під час реконструкції не порушив будівельних норм та правил. Скаржник також зазначив, що провів реконструкцію частини будинку на земельній ділянці, відведеної для цієї мети, отримав дозвіл на будівництво, мав належним чином затверджений проект, не допустив істотних порушень будівельних норм, здав об`єкт в експлуатацію, отримав згоду позивача, який є співвласником домоволодіння, отримав декларацію уповноваженого органу, отримав свідоцтво про право власності, внаслідок чого в нього виникло право власності на реконструйований об`єкт більшої площі без зміни геометричних розмірів будівлі, ніж була придбана за договором купівлі-продажу. Право власності підтверджується виданим свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.12.2013. Таким чином, зазначений об`єкт не є та не може вважатися об`єктом самочинного будівництва, до нього не можуть бути застосовані наслідки, передбачені законом для самочинних будівель. Суд не застосував позовну давність, незважаючи на заяву відповідача. Суд вийшов за межі позовних вимог (чим порушив норми процесуального права, а саме ч.2 ст. 264 ЦПК України) та визнав реконструкцію, проведену відповідачем, самовільним будівництвом, хоча позивачем такі вимоги не заявлялись, а заявлялись лише вимоги про застосування наслідків самочинного будівництва стосовно об`єкту, який належним чином зданий до експлуатації та є об`єктом права приватної власності. Дозвільні документи, на підставі яких зареєстровано право власності відповідачів, та які діють до моменту оформлення права власності, ніким не були скасовані або визнані недійсними. Відповідач залишився власником реконструйованого будинку. Тому до власника усіх приміщень неможливо застосувати наслідки, передбачені законом для самочинних будівель. В чому вбачається порушення прав ОСОБА_1 , який особисто надав дозвіл нареконструкцію, не зазначено ні в позовній заяві, ні в рішенні суду. Порушень будівельних норм та правил під час здійснення реконструкції ніяким спеціально уповноваженим органом не виявлено та доказів таких порушень у справі немає. У своєму рішенні суд не визнав критерії віднесення будівництва до самочинного. Суд невірно розподілив судовий збір.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу та просив рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними свідоцтв про право власності скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, щовисновки суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання свідоцтв недійсними суперечать висновками суду про самочинне будівництво, яке було проведене відповідачами щодо реконструкції 17/100 частин: домоволодіння (приміщення літ. «Al») та щодо реконструкції 1/10 частини домоволодіння (приміщення літ. «А» та літ. «А2»), оскільки суд прийшов до висновку, що проведені відповідачами реконструкції були самочинним будівництвом, право власності на яке у відповідачів не виникло. Оскаржувані свідоцтва про право власності є правовстановлювальними документами відповідачів, які були ними отримані на підтвердження права власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомості. Оскільки, відповідно до ч.2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, то оспорені позивачем свідоцтва про право власності суперечать вимогам ч.2 ст.376 ЦК України та мали бути визнані недійсними судом першої інстанції. Фактично, вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право власності, які були видані відповідачам на самочинно збудовані об`єкти нерухомості, є похідними вимогами від вимог про зобов`язання привести об`єкти самочинного будівництва до попереднього стану, адже у разі, якщо суд прийшов до висновку про самочинність збудованих відповідачами об`єктів нерухомості, то й правовстановлювальні документи відповідачів на такі об`єкти є недійсними. Оскаржувані свідоцтва про право власності суперечать ч.2 ст.376 ЦК України, оскільки видані на самочинно збудовані об`єкти нерухомості, будівництво яких відбувалось із порушенням вимог містобудівного законодавства, яке було чинним в період здійснення такого будівництва. Посилання суду першої інстанції на те, що в оскаржуваних свідоцтвах про право власності відсутні відомості щодо об`єктів самочинного будівництва не могло бути підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині, оскільки факт самочинного будівництва об`єктів нерухомості, на які видані оспорювані свідоцтва, вірно встановлений судом на підставі документів та вимог містобудівного законодавства. Відсутність відповідного посилання у свідоцтвах про право власності не спростовує факту вчинення відповідачами самочинного будівництва. Зобов`язуючи відповідача привести об`єкти самочинного будівництва до попереднього стану, який передбачений правовстановлювальними документами відповідачів, отриманими до проведення самочинного будівництва, суд першої інстанції, фактично, прийшов до висновку про недійсність свідоцтв про право власності, які були видані відповідачам на самочинно збудовані об`єкти нерухомості. Існування договору про право ідеальної частки в користуванні земельною ділянкою від 09.11.2010 не спростовує факт вчинення відповідачами самочинного будівництва та не породжує право (тимчасове право) користування земельною ділянкою, оскільки не слугував підставою для видачі свідоцтва про право власності від 18.12.2013.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_1 просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведені в апеляційних скаргах, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є співвласником 29/100 частин домоволодіння, що находяться у АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 27.06.2006 №476 надано дозвіл ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на переведення частини домоволодіння по АДРЕСА_1 до розряду нежитлових та переобладнання її під промтоварний магазин.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №677420 від 15.02.2007 ОСОБА_2 є співвласником земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю відповідачу надано дозвіл на виконання будівельних робіт №34 від 14.03.2007 з реконструкції частини аварійного житлового будинку в промтоварний магазин по АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору на право ідеальної частки в користуванні земельною ділянкою від 09.11.2010 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , надано право на тимчасове використання земельної ділянки загальною площею 0,0689 га, ідеальна доля якої складає 0,0069 га за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування промтоварного магазину.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.12.2010 серії ЯЯЯ №783663 , виданого на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2005, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є власниками 1/10 частини домоволодіння, яка складається із житлового будинку з приміщеннями магазину літ. «А» загальною площею 81,6 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 1306 від 20.12.2010 на 1/20 частку домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку з приміщеннями магазину А, загальна площа 161,5 кв.м., житлова площа 8,6 кв.м.; підвалу, а, загальної площі 92,3 кв.м.; житлового будинку, Б, загальної площі 133,0 кв.м., житлової площі 69,7 кв.м.; житлового будинку, В, загальної площі 99,2 кв.м., житлової площі 36,6 кв.м.; сараю, Г; сараю, Д; гаражу, І; сараю, Л; споруди №1-2.

Будучи співвласником вказаного домоволодіння, ОСОБА_2 здійснив будівництво - реконструкцію підвалу літ. "б", а саме: будівництво приміщення «VII» до підвалу літ. "б" за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачем також здійснено реконструкцію 17/100 частин домоволодіння під промтоварний магазин з офісом (літ. «А1») за адресою: АДРЕСА_1 площею 134,8 кв.м, яке здійснювалось відповідно до проектної документації будівлі 107,76 кв.м. Також реконструйовано частину аварійного житлового будинку літ. «А» у магазин. Вказана реконструкція складалася з перепланування існуючої частини житлового будинку літ. «А» та надбудови поверху літ. «А2».

18.12.2013 ОСОБА_2 згідно з Витягом про державну реєстрацію прав №34646850 від 27.06.2012 та на підставі рішення суду від 10.04.2012 (справа №1505/2352/2012) видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно 17/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 592 кв.м. житловою площею 82,4 кв.м.

Позивач як на підставу позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право власності та приведення об`єкту до попереднього стану посилається на здійснення відповідачем самочинного будівництва - реконструкції будівлі без надання згоди позивача та на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

Однак договір на право ідеальної частки в користуванні земельною ділянкою від 09.11.2010 свідчить про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надано право на тимчасове використання земельної ділянки загальною площею 0,0689 га, ідеальна доля якої складає 0,0069 га за адресою: АДРЕСА_1 саме для обслуговування промтоварного магазину.

Відповідачами здійснено реконструкцію частини нерухомого майна на земельній ділянці, відведеної для цієї мети та отримано свідоцтво про право власності не реконструйовану будівлю, внаслідок чого виникло право власності на об`єкт більшої площі, ніж була придбана за договором купівлі-продажу.

Про відповідність об"єкту реконструкції нормам та правилам виданий сертифікат, та об"єкт прийнятий до експлуатації.

Отже, для визнання недійсним свідоцтв відсутні підстави.

В свою чергу, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України)

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 6 даної норми Закону визначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Як зазначено в п. 5 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 №6 відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Отже, звертаючись до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості фізична особа повинна довести порушення її прав таким будівництвом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, звертаючись до суду з вимогами про зобов`язання відповідачів привести об`єкти самочинного будівництва, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , до попереднього стану, позивачем не надано належних та переконливих доказів того, що здійснення реконструкції будівлі відповідачами відбулося з істотним порушенням будівельних норм і правил, суперечить суспільним інтересам або порушує права позивача, а саме перешкоджає йому будь-яким чином у користуванні його частиною нерухомого майна, або несе наслідки пошкодження нерухомого майна позивача.

Встановлення таких фактів можливе лише шляхом проведення відповідної будівельно-технічної експертизи, яка у даній справі проведена не була.

Сама по собі відсутність нотаріально посвідченої згоди співвласників на здійснення відповідачами реконструкції будівлі не доводить факт порушення їх прав та не свідчить про наявність будь-яких перешкод у користуванні об`єктом нерухомості, а інших змістовних доводів про порушення прав не наведено.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, визнав факт самочинного будівництва надбудови другого поверху літ. «А2» за адресою: АДРЕСА_1 та на підставі чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову про зобов`язання відповідача привести до попереднього стану об`єкти самочинного будівництва, а саме: частину підвалу літ «б»- приміщення «VII», загальною площею 21,4 кв.м.; промтоварний магазин з офісом (літ «А»1), загальною площею 134, 8 кв.м.; частину житлового будинку з приміщенням магазину (літ. «А» та літ «А2») .

Крім того, такий висновок суперечить зробленим в рішенні висновкам щодо відсутності підстав для визнання свідоцтва про право власності не реконструйоване будівництво недійсним, адже наявність права власності на майно, яке зареєстроване у встановленому порядку, спростовує статус самочинного майна.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

За таких обставин вимоги позивача про зобов`язання здійснити дії задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю та у задоволенні вимог в цій частині слід відмовити. В решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 січня 2020 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про зобов`язання здійснити дії - скасувати.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання привести у попередній стан об`єкти будівництва частину підвалу піл літ. «б» - приміщення VII, загальною площею 21,4 кв.м., промтоварний магазин літ. «А1», загальною площею 134,8 кв.м., частину житлового будинку з приміщенням магазину літ. «А», літ. «А2», загальною площею 81,6 кв.м. - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 15.10.2020.

Головуючий:

Судді: