Справа №337/1923/20
Провадження № 2к/337/1/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Карташевої І.В.

представника заявника Бабіч С.А.

представника боржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника заявника ОСОБА_2 , адвоката Бабіч Сергія Анатолійовича про визнання і надання дозволу на виконання рішення іноземного суду на території України

в с т а н о в и в :

Адвокат Бабіч С.А. як представник ОСОБА_2 звернулася до суду з клопотанням у якому просить дозволити визнання та виконати на території України заочне рішення III RC 113/18/Р, прийняте Окружним судом в районі Піджорне у місті Кракові, Республіка Польща, 17 вересня 2019 року, за яким ОСОБА_3 зобов`язано сплачувати аліменти за утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 польський ідентифікаційний код PESEL: НОМЕР_1 , в сумі 600 злотих на місяць. Сума аліментів повинна бути сплачена своєчасно матері - ОСОБА_5 кожного 10 числа наступного місяця, у разі несвоєчасної сплати будь-якого з платежів - з урахуванням відсотків, встановленими згідно з вимогами діючого законодавства, починаючи з 01.03.2018.

22.06.2020 року до суду від ОСОБА_2 надійшли заперечення у яких вказано, що донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення аліментів на утримання якої ОСОБА_2 пред`явлено позов до суду Республіки Польща, є громадянкою України, тому розгляд зазначеного позову мав здійснюватися за законодавством України.

З отриманої копії рішення Окружного суду в районі Підгорже у місті Кракові, III відділу у справах сім`ї та неповнолітніх від 17.09.2019 року, вбачається що при розгляді цієї справи судом було застосоване законодавство Республіки Польща і жодних посилань на законодавство України вказане рішення не містить, що є прямим порушенням ст. 28 Договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах укладений між Україною і Республікою Польща.

Просить відмовити у задоволенні клопотання.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2020 року відкрито провадження у справі.

08.09.2020 року до суду від адвоката Бабіч С.А. надійшла відповідь на заперечення в якій вказано, що відповідно до пункту 1 ст. 28 Договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах укладений між Україною і Республікою Польща - в правових стосунках між батьками і дітьми, в тому числі аліментних обов`язках батьків застосовується законодавство тієї Договірної сторони громадянином якої є дитини.

Так відповідно до вимог чинного Українського законодавства 17 вересня 2019 року Окружним судом в районі Піджорне у місті Кракові, Республіка Польща, прийнято заочне рішення III RC 113/18/Р. Жодного посилання на те, що справу було розглянуто та Законодавством Польщі у Рішенні не зазначено.

З яких підстав Відповідач вважає, що справу розглянуто за законодавством Польщі він жодними належними та допустимими доказами не аргументує.

Жодних коштів на утримання доньки ОСОБА_6 Відповідач не надавав, та жодним чином це не підтвердив належними та допустимими доказами.

13.10.2020 року до суду від ОСОБА_2 надійшли заперечення у яких вказано, що відповідно до пункту 1 ст. 28 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифіковані Постановою Верховної Ради України № 3941-XIІ від 04.02.94, в правових стосунках між батьками і дітьми, в тому числі аліментних обов`язках батьків застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, громадянином якої с дитина. А оскільки донька, ОСОБА_6 , про стягнення аліментів на утримання якої ОСОБА_2 пред`явлено позов до суду Республіки Польща, є громадянкою України то при ухваленні Рішення мало застосовуватися законодавство України.

При цьому, відповідно до п. 6 ст. 50 Договору рішення, зазначені в статті 49, підлягають визнаннк виконанню на території іншої Договірної Сторони, якщо при винесенні рішення застосовано законодавство відповідно з цим Договором, а у випадку відсутності такого врегулювання Договорі - на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

Відповідно до ч. 2 ст 52 Договору, при розгляді справи суд обмежується перевіркою виконання умов передбачених статтями 50 і 51

В даному випадку, розглядаючи клопотання про надання дозволу на примусове виконання Рішення, суд має перевірити серед іншого виконання п. 6 ст. 50 Договору, а саме застосування при винесенні рішення законодавства України.

Із наданої заявником копії Рішення встановити, що при його винесенні було застосовано саме законодавство України є неможливим, оскільки жодних посилань на закони України вказане Рішення не містить.

Відсутність посилань у Рішення на те, що його було розглянуто за законодавством Республіки Польща, на що вказує заявник у своїй відповіді, не може братися до уваги, оскільки це жодним чином не доводить те, що польським судом при ухваленні Рішення застосовувалося законодавство України.

У судовому засіданні представник заявниці підтримав копотання, просив його задовольнити, також вказав, що рішення заочне рішення від 17.09.2019 року Окружного суду в районі Піджорне у місті Кракові, Республіка Польща, III RC 113/18/Р не оскаржене і не скасоване.

У судовому засіданні представник боржника проти клопотання заперечував з мотивів викладених у запереченнях.

Суд, розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що заочним рішенням III RC 113/18/Р, від 17.09.2019 року Окружного суду в районі Піджорне у місті Кракові, Республіка Польща, ОСОБА_3 зобов`язано сплачувати аліменти за утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 польський ідентифікаційний код PESEL: НОМЕР_1 , в сумі 600 злотих на місяць. Сума аліментів повинна бути сплачена своєчасно матері - ОСОБА_7 кожного 10 числа наступного місяця, у разі несвоєчасної сплати будь-якого з платежів - з урахуванням відсотків, встановленими згідно з вимогами діючого законодавства, починаючи з 01.03.2018.

Зазначене рішення суду не оскаржувалося та вступило у законну силу на дату його прийняття.

17 жовтня 2019 року окружний суд в районі Піджорне у місті Краковіоголошує, що це рішення підлягає обов`язковому виконанню та направляє його у всі органи, служби та усім сторонам, яких це рішення може стосуватись із приписом про необхідність та обов`язковість виконання постанови рішення суду, згідно з вимогами діючого законодавства. Рішення підлягає негайному та невідкладному виконанню на умовах обов`язковості.

Відповідно до довідки від12.03.2020 року, на підставі ст. 217 Закону від 14 червня 1960 про Кодекс адміністративного судочинства (Збірн. Законів 2020 р. п. 256) Мерія Кракова, Краківський центр пільг підтверджує, що ОСОБА_8 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до 12 березня 2020 роки не подавала заяви на отримання аліментних виплат на: ОСОБА_9 ПЕСЕЛ: НОМЕР_1

Відповідно до довідки від 3 березня 2020 року Судова справа III ЯС 113/18/Р, Районний суд Краків - Подгужа в Кракові, III відділ у справах сім`ї та неповнолітніх щодо справи неповнолітньої ОСОБА_4 , яку представляла її мати ОСОБА_10 проти ОСОБА_11 , стосовно аліментів повідомляє, що листування на адресу відповідача ОСОБА_11 було доставлено відповідно до ст. 1135 § 1 та § 2 ГПК. Відповідно до цих положень сторона, яка не має місця проживання, не проживає або не має зареєстрованого офісу в Республіці Польща або в іншій державі-члені Європейського Союзу, має призначити свого представника для ведення справи, який проживає в Республіці Польща. У разі незазначення уповноваженого по отриманню листів, призначені для цієї сторони судові листи залишаються в актах справи з подальшим врученням. Стороні також слід поінформувати про можливість подання відповіді на лист про порушення справи, а також про письмові пояснення.

Згідно із апеляційною скаргою у справі, відповідач отримав сповіщення 16.04.2019 р. та під час провадження не призначив представника в Республіці Польща. Тому подальші листи, адресовані відповідачу, були залишені у справі з подальшим врученням.

Згідно ч.1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Із змісту ст. 463, 464 ЦПК України вбачається, що рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки. Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Порядок визнання та примусового виконання в Україні судових рішень (в тому числі, ухвалених судами Республіка Польща) на теперішній час врегульовано нормами Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (Мінськ, 22.01.1993 року), Закону України «Про міжнародне приватне право», Цивільного процесуального кодексу(ЦПК) України, Договором між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах.

Відповідно до ст. 50 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, рішення, зазначені в статті 49, підлягають визнанню і виконанню на території іншої Договірної Сторони, якщо: 1) згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, натериторії якої рішення було винесене, воно набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов`язань, також рішення, що не набрали законної сили, але підлягають виконанню; 2) суд, який виніс рішення, був компетентним на підставі цього Договору, а в випадку відсутності такого врегулювання в Договорі - на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 3) сторона не була позбавлена можливості захисту своїх прав, а у випадку обмеженої процесуальної здатності - належного представництва, а зокрема, сторона, яка не прийняла участі в розгляді справи, отримала виклик в судове засідання своєчасно і належним чином; 4) справа між тими самими сторонами не була вже вирішена з винесенням рішення судом тієї Договірної Сторони, на території якої рішення судом тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, і якщо між тими самими сторонами не була раніше порушена справа в суді тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 5) рішення органу третьої держави між тими самими сторонами і в тій самій справі не було вже визнане або виконане на території тієї Договірної Сторони, де рішення має бути визнане і виконане; 6) при винесенні рішення застосовано законодавство відповідно з цим Договором, а у випадку відсутності такого врегулювання у Договорі на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

Згідно зі ст. 51 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує винесені на території інших Договірних Сторін рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 53 Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 року - клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання про дозвіл примусового виконання рішення додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Зазначені норми також узгоджуються із положеннями ч.3 ст.466 ЦПК України.

Усі документи, які необхідні для долучення до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, заявником додані до матеріалів справи.

Як роз`яснено у п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» роз`яснено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни. Відповідно до міжнародних договорів України суд відмовляє у задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду у випадках, коли: згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої постановлено рішення, воно не набрало законної сили, за винятком випадків, коли рішення підлягає виконанню до набрання законної сили; відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд; у справі між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав на території Договірної Сторони, де має бути визнано й виконано рішення, вже було постановлено рішення, що набрало законної сили, або установою цієї Договірної Сторони раніше було порушено провадження, або ж є визнане рішення суду третьої держави; згідно з положеннями даного міжнародного договору, а в не передбачених ним випадках згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнано й виконано, справа належить до виключної компетенції її установи, спір вирішено не компетентним судом; відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі про договірну підсудність; закінчився строк давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення. У зазначених випадках згідно з Київською Угодою суд відмовляє у визнанні та виконанні й арбітражного рішення.

Будь-яких недоліків щодо форми та змісту клопотання судом не виявлено, підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не встановлено. Строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання, порядок подання відповідного клопотання -дотримані.

Підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду у відповідності до ст. 468 ЦПК України не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що клопотання слід задовольнити.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 467 ЦПК України якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Адреса боржника: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Адреса стягувача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Керуючись ст. 13, 89, 229, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання задовольнити.

Визнати на території України, та надати дозвіл на примусове виконання на території України, заочне рішення Окружного суду в районі Піджорне у місті Кракові, Республіка Польща від 17.09.2019 року, за позовом неповнолітньої ОСОБА_4 в особі її матері ОСОБА_13 , проти ОСОБА_11 , про стягнення з ОСОБА_12 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 (польський ідентифікаційний код PESEL: НОМЕР_1 ), в сумі 600 злотих на місяць що в перерахунку на національну валюту України, за курсом НБУ, станом на 21.10.2020 року, складає 4386 (чотири тисячі триста вісімдесят шість) грн., починаючи з 01.03.2018 року, матері ОСОБА_13 , які треба платити кожного 10 числа наступного місяця, у разі несвоєчасної сплати будь якого з платежів з урахуванням відсотків, встановленими згідно з вимогами діючого законодавства.

Ухвала може бути оскаржена в Запорізький апеляційний суд протягом 15 днів.

Учасник справи, якому повне рішення(ухвала) суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення(ухвали) суду.

Повний текст ухвали складений 26.10.2020 року.

Суддя: