КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-вк/824/184/2020
У Х В А Л А

16 жовтня 2020 року місто Київ

справа № 824/180/20

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., вивчивши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Білдінг Плюс» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу створеного для вирішення конкретного спору від 30 вересня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Білдінг Плюс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

13 жовтня 2020 року заявник ТОВ «Атлант Білдінг Плюс» звернувся до Київського апеляційного суду з заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу створеного для вирішення конкретного спору від 30 вересня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Білдінг Плюс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Міжнародного комерційного арбітражу створеного для вирішення конкретного спору від 30 вересня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Атлант Білдінг Плюс» 500000 доларів США., однак ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовляються від добровільного виконання вказаного рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає поверненню ТОВ «Атлант Білдінг Плюс», виходячи з наступного.

Статтею 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» визначено, що арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Процесуальні аспекти розгляду справ про визнання та надання дозволу на виконання арбітражних рішень в Україні, у тому числі питання визначення міжнародної підсудності українським судам заяв про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо його місце знаходиться за межами України, регулюється Главою 3 Розділу IX ЦПК України.

Частиною першою статті 475 ЦПК України визначено, що питання визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом за заявою стягувача відповідно до цієї глави, якщо боржник має місце проживання (перебування) або місцезнаходження на території України.

Відповідно до частини другої статті 475 ЦПК України якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, то питання про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом, якщо на території України знаходиться майно боржника.

Таким чином, при визначенні міжнародної підсудності судам України справ про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу стаття 475 ЦПК України керується такими прив`язками: місце проживання (перебування), місцезнаходження боржника на території України і знаходження на території України майна божника.

При цьому останній критерій визначення підсудності - знаходження на території України майна божника, застосовується, якщо боржник не має на території України місця проживання (перебування) або місцезнаходження.

Визначені статтею 475 ЦПК України правила підсудності українському суду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу є втіленням принципу «достатнього зв`язку» держави, суд якої видає дозвіл на визнання і примусове виконання арбітражного рішення, із особою боржника.

Крім того, правила статті 475 ЦПК України узгоджується із положеннями Закону України «Про виконавче провадження», що стосуються місця виконання рішення.

За загальним правилом, визначеним частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Як вбачається, з заяви та доданих до неї матеріалів, боржник ОСОБА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а боржник ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявник до заяви не надав доказів того, що боржники мають місце проживання (перебування) на території України.

Також, в матеріалах заяви відсутні відомості, підтверджені належними доказами, про наявність у боржників майна на території України.

Таким чином, враховуючи, що боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають місця проживання (перебування) на території України та майна на території України, суд вважає, що дана заява підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст.475 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Білдінг Плюс» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу створеного для вирішення конкретного спору від 30 вересня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Білдінг Плюс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу повернути заявнику.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Борисова О.В.