ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 2-9894/09

провадження № 22-ц/818/3048/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання - Супрун Я.С.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

зацікавлена особа: приватний виконавець Кудряшов Дмитро Вячеславович,

стягувач - товариство з обмеженою відповідальністю « ОТП ФакторінгУкраїна»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 березня 2020 року в складі судці Аркатової К.В.

УСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, після уточнення якої остаточно просив скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича у виконавчому провадженні № 5959951: про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019, про стягнення з боржника основної винагороди від 19.07.2019, про арешт майна боржника від 19.07.2019.

Вимоги скарги обгрунтовані тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 19.07.2019 відкрито виконавче провадження № 59599517 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2- 9894/09 від 18.09.2012, виданого Дзержинський районним судом м. Харкова. Відповідно до виконавчого листа стягувачем є ПАТ «ОТП Банк» в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» в м. Харкові. Проте постановою приватного виконавця відкрите виконавче провадження по заяві ТОВ «ОТП Факторінг Україна» та у постанові у якості стягувана зазначено ТОВ «ОТП Факторінг Україна».

Таким чином, постановою приватний виконавець відкрив виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторінг Україна», хоча жодних виконавчих документів щодо стягнення зі скаржника на користь ТОВ «ОТП Факторінг Україна», не існувало та не існує. Заява про відкриття виконавчого провадження підписана представником ТОВ «ОТП Факторінг Україна», та є посилання про існування рішення суду на користь ТОВ «ОТП Факторінг Україна», хоча такого рішення ніколи не існувало. Дані про те, що ТОВ «ОТП Факторінг Україна» має повноваження діяти від імені стягувача, який зазначений у виконавчому документі, відсутні. Таким чином, виконавцем відкрите виконавче провадження за заявою особи, яка не є стягувачем за виконавчим документом та вчинені дії по стягненню заборгованості на користь особи, яка не є стягувачем. Будь - які документи щодо заміни сторони у виконавчому провадженні відсутні. Такі дії приватного виконавця грубо порушують вимоги ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» та конституційні права скаржника, тому постанова про відкриття виконавчого провадження та всі інші постанови винесені у цьому виконавчому провадженні підлягають скасуванню.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 березня 2020 року у задоволені скарги відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що доказів того, що виконавчий лист по справі № 2-9894/09 не відповідав вимогам статті 4 Закону № 1404-УІІІ, суду не надано. В постанові про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019 року була допущена описка, замість «стягувач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» зазначено «стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», яка булла усунута в позасудовому порядку постановою приватного виконавця від 14.01.2020 року. Сама постанова від 19.07.2019 року прийнята відповідно до норм діючого законодавства. Скаржник як сторона виконавчого провадження, не був позбавлений можливості звернутись до приватного виконавця із заявою про усунення такої помилки в вищезазначеній постанові. Тому скаржником не доведено порушення його прав і свобод з боку дій приватного виконавця.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та прийняте нове рішення про задоволення скарги. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме невірну оцінку судом дій приватного виконавця, який відкривав виконавче провадження саме за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна, приймав від зазначеної особи сплату авансування за вчинення виконавчих дій та документи щодо переуступлення заборгованості на користь ТОВ « ОТП Факторінг Україна» ще у 2012 році. Постанова приватного виконавця від 14.01.2020 року є фактично постановою про заміну стягувана у виконавчому проваджені, а не постановою про виправлення граматичних чи арифметичних помилок. Виносити зазначену постанову приватний виконавець міг лише у разу ухвалення судом відповідного рішення про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 1,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 19.07.2019 на адресу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. надійшла заява представника ПАТ «ОТП Банк» Вельковського С.В. про примусове виконання виконавчого листа № 2-9894/09, виданого 18.09.2012 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором № МL 701/344/2008 від 04.06.2008 у розмірі 430 849,36 грн.

Постановою приватного виконавця від 19.07.2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 5959951 за вказаним вище виконавчим листом, де стягувачем зазначено ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Аналогічний стягувач вказаний в інших постановах приватного виконавця, що винесені в рамках виконавчого провадження № 5959951.

Постановою приватного виконавця від 14.01.2020 року внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження до всіх процесуальних документів виконавчого провадження № 5959951, а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019, постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 19.07.2019, постанови про арешт майна боржника від 19.07.2019 року, акту приватного виконавця від 09.08.2019, постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 09.08.2019, постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 19.08.2019 року, акту приватного виконавця від 21.11.2019, акту про реалізацію предмета іпотеки від 21.11.2019, постанови про зняття арешту з майна від 27.11.2019 року, акту приватного виконавця від 28.11.2019, замість стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» зазначено стягувач Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк».

Ухвалюючи судове рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що в постанові про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019 року дійсно була допущена описка.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.12.2009 року по цивільній справі №2-9894/09 з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 га користь ПАТ «ОТП Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № ML 701/344/2008 від 04.06.2008 у розмірі 430849 грн 36 коп.

29.04.2010 між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов пункту 3.1. якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» продає (переуступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» прав на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» приймає такий Кредитний портфель на зобов`язується сплатити на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» винагороду(а.с.67-73).

Згідно із пунктом 1.2. договору про відступлення права вимоги від 29 квітня 2010 року за цим Договором до Покупця переходять всі права Продавця як сторони, що іменується «Іпотекодержатель»/»Заставодержатель» у зобов`язаннях, які виникли на підставі Договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором (включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки).

17.05.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до пункту 1.1. якого у зв`язку з укладенням Договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, від 29 квітня 2010 року між Фактором та Клієном, за яким Клієнт передав Фактору права вимоги за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до даного Договору, укладеними між Клієнтом та позичальниками Клієнта, перелік яких містить в Додатку №1 до даного Договору, що забезпечений іпотекою/заставою за договорами іпотеки/Договорами застави, перелік яких міститься в Додатку №1 до даного Договору, укладеними між Клієнтом та Боржниками/Третіми особами (а.с. 75-77).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15 травня 2019 року у цивільній справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18) та від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18).

Наявні в матеріалах справи докази не містять відомостей, що до відкриття виконавчого провадження ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зверталось до суду відповідно до вимог ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» з заявою про заміну стягувача Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

З копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 19.07.2019 від імені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. звернувся ОСОБА_5 (а.с. 48). При цьому, у якості доказів наявності повноважень представляти інтереси товариства, надав довіреність від імені АТ «ОТП Банк».

Разом з тим, станом на час звернення до приватного виконавця Кудряшова Д.В. з заявою про відкриття виконавчого провадження АТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за кредитним договором № ML 701/344/2008 від 04.06.2008, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не був стягувачем в розумінні вимог закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не мала можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є неправомірними, у зв`язку з чим вимоги скарги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Складення приватним виконавцем 14.01.2020 постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних вищезазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовує, оскільки виконавче провадження було відкрито за заявою особи, яка не є стягувачем у виконавчому провадженні.

Аналогічним чином з урахуванням вищенаведених порушень вимог закону України «Про виконавче провадження» підлягає скасуванню постанова від 19 липня 2019 року про арешт майна боржника.

Що ж стосується вимог про скасування всіх інших постанов у виконавчому провадженні № 5959951, то останні задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону "Про виконавче провадження", зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Аналогічні вимоги до скарги має частина четверта статті 74 Закону «Про виконавче провадження», який діє з 05.10.2016 року. Зокрема в пунктах 3, 4 вказаної норми зазначено, що скарга повинна містити реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги.

Подана ОСОБА_1 скарга не містить відомості щодо дати винесення, зміст оскаржуваних рішень, які скаржник просить визнати неправомірним або скасувати.

Тобто вимоги скарги в частині оскарженні інших поставнов не конкретизовані, що унеможливлює виконати норми ЦПК щодо належного захисту прав, на що посилається у скарзі боржник.

Судом першої інстанції вимоги частини першої статті 185 ЦПК України при прийняття скарги не були виконані, а суд апеляційної інстанції не має права на їх застосування.

Оскільки оскаржувана ухвала не перешкоджає подальшому провадженню у справі, підстав для її скасування і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції немає.

ОСОБА_1 та його представник не були позбавлені можливості в суді першої інстанції уточнити вимоги скарги, враховуючи наявність в матеріалах справи копій виконавчого провадження, але своїм правом не скористались.

З урахуванням зазначеного та враховуючи, що суд позбавлений права з власної ініціативи змінювати вимоги скарги, колегія суддів вважає, що скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Що ж стосується вимог в частині скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 19.07.2019, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Скарга на постанову державного виконавця про стягнення основної винагороди приватного виконавця в сумі 42548, 31 грн була подана до суду 24.07.2019, під час дії Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом № 1404-VIII, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, Закон № 1404-VIII установлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Зазначені висновки відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17, від 7 лютого 2019 року у справі № 927/769/16).

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України).

Оскільки скарга на постанову державного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди в порядку цивільного судочинства не підлягає, провадження у справі в цій частині належить закрити.

Під час апеляційного перегляду справи колегія суддів не вбачає підстав для залишення скарги без розгляду, на чому наполягав в суді першої інстанції приватний виконавець, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів вбачається що копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржник не отримував. Згідно даних матеріалів справи та даних виконавчого провадження зазначена постанова на адресу реєстрації боржника та фактичного його мешкання не направлялася.

Оскільки колегія суддів визнає апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 частково обґрунтованою, судове рішення підлягає скасуванню, а сплачений ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420, 40 грн підлягає стягненню з приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 374, 376, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 березня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 19.07.2019 задовольнити частково.

Скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича у виконавчому провадженні 5959951 від 19 липня 2019 року про відкриття провадження у справі та арешт майна боржника.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_6 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 19.07.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди від 19.07.2019 рокузакрити.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича на користь ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп. сплаченого при зверненні до суду з апеляційною скаргою.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 жовтня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук