Справа № 368/487/20
Провадження № 2/368/337/20
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"16" вересня 2020 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий - суддя Закаблук О.В.

При секретарі - Балацька В.В.

Заучасті:

Позивач - ОСОБА_1

- розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, визнання припиненим права користування житловим будинком, суд, -

В С Т А Н О В И В :

14.05.2020 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, визнання припиненим права користування житловим будинком, в прохальній частині якої позивач просить суд винести рішення, на підставі якого:

- усунути перешкоди у користуванні майном ОСОБА_1 шляхом визнання припиненим права ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користування житловим будинком, виселення та зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами справи та нормами права:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) згідно договору купівлі-продажу від 11.10.2002 року є власником житлового будинку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Расавської сільської ради та відмітки у паспорті ОСОБА_2 (далі-Відповідач) зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , тобто в будинку, який на праві власності належить Позивачу.

30.08.2003 р. між Позивачем та Відповідач було укладено шлюб, у зв`язку з чим відділом реєстрації актів громадського стану Кагарлицького РУЮ у Київській області було проведено його реєстрацію шлюбу, про що внесено актовий запис № 67.

Подружнє життя з Відповідачем у Позивача не склалося, у зв`язку з чим Позивач звернувся з позовом про розірвання шлюбу до Кагарлицького районного суду Київської області, та рішенням суду від 30.08.2010 р. шлюб було розірвано.

Отже, Відповідач є колишньою дружиною Позивача. Сімейні відносини з Відповідачем у Позивача припинились, на даний час вони є зовсім чужими людьми. Відповідач не проживає у будинку Позивача вже протягом приблизно року, а саме з 01.06.2019 р, що підтверджується довідкою та актом депутата Расавської сільської ради.

Таким чином, починаючи з 01.06.2019 року, Відповідач не проживає у будинку Позивача та в будинку відсутні особисті речі Відповідача. Будучи зареєстрованою, але не проживаючи Відповідач не використовує будинок для тимчасового або постійного проживання. На даний час Відповідач проживає в Києві, але де саме не відомо. Відповідач не несе будь-яких витрат по утриманню житла, не сплачує платежі за комунальні послуги.

Протягом усього часу відсутності Відповідача за місцем реєстрації Позивач неодноразово звертався до сільської ради із проханням зняти з реєстрації Відповідача, проте оскільки Відповідач не подає заяви, сільська рада не може зняти її з реєстрації у будинку.

У зв`язку з тим, що Відповідач не подає заяви про зняття з реєстрації, Позивачу створюються перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить йому на праві власності. Зокрема, Відповідач не висиляється з будинку Позивача та не подає заяви про зняття її з реєстрації.

У зв`язку з не бажанням висилитись та не подачею Відповідачем заяви про зняття з реєстрації Позивачу створюються перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить йому на праві власності.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач як власник майна має право безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю Позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в користуванні майном та визнання права Відповідача на користування житловим будинком припиненим.

Аналіз положень глави 32 Цивільного кодексу України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Позивач є власником житлового будинку, який є його особистою приватною власністю. Відповідач спільним побутом із Позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження №61-25371св18) та постанові від 14 серпня 2019 року в справі № 702/101/18 (провадження №61-42856св18).

Таким чином, право Відповідача на користування житловим будинком Позивача слід припинити та зняти з реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вищевикладене, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391, 406 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 174 - 175 Цивільного процесуального кодексу України, - позивач просить задовольнити позовну вимоги, які містяться в прохальній частині позовної заяви.

14.05.2020 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

03.06.2020 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу, на підставі якої відкрито провадження, прийнято процесуальне рішення про проведення слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 14 год. 00 хв. 01.07.2020 року.

01.07.2020 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 13 год. 00 хв. 14.07.2020 року в зв`язку з неявкою відповідачки ОСОБА_2

14.07.2020 року судом проведено підготовче судове засіданні у відсутності відповідачки ( ОСОБА_3 ), яка повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, (шляхом поштового відправлення з повідомленням про вручення, та поміщенням оголошення про день, час та місце слухання справи на офіційному веб - сайті суду), проте, не надіслала на адресу Кагарлицького районного суду Київської області відзив на позову заяву, не надіслала письмової заяви про відкладення підготовчого судового засідання, чи про слухання справи у ї відсутності, відповідно, неявку відповідачки ОСОБА_3 в підготовче судове засідання суд визнав неповажною, та, відповідно, такою, яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.

По результатам проведеного підготовчого судового засідання судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну ухвалу (без видалення до нарадчої кімнати), на підставі якої закрито підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 14 год. 00 хв. 16.09.2020 року.

Одночасно судом направлено поштовим відправленням з повідомленням про вручення судову повістку відповідачці ОСОБА_3 , а також розміщено повідомлення про день, час та місце слухання справи через офіційний сайт суду.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.09.2020 року, позивач ОСОБА_1 позов підтримав, обгрунтовував свої позовні вимоги фактичними обставинами справи, та нормами права, які вказані в мотивувальній частині його позовної заяви, та які судом вказано вище, не заперечував проти винесення заочного рішення у відсутності відповідачки.

В судове засідання, яке відбулося 16.09.2020 року, відповідачка ОСОБА_3 не з`явилася, хоча повідомлялася судом належнич чином про день, час та місце слухання справи.

Відповідно, неявку відповідачки ОСОБА_3 в судове засідання, яке відбулося 16.09.2020 року, судом визнано неповажною, та, відповідно, такою, яка не перешкоджає слуханню справи по суті, а також суд за таких умов прийшов до процесуального висновку щодо заояного розгляду справи, з винесенням заочногорішення.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення заочного рішення, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК - «Заочний розгляд справи».

Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи:

1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

Так, позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи повідомлена судом належним чином про день, час та місце слухання справи, не з`явилася в судове засідання тричі поспіль, не надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву, не надіслала на адресу суду письмової заяви про відкладення слухання справи чи про слухання справи у її відсутність.

Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи:

1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення:

1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.

Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення:

1. Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення:

- учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки, яка видана 26.05.2020 року, відповідач по справі, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 13.06.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно, враховуючи місце реєстрації відповідача та положення ч. 1 ст. 27, ч. 9 ст. 28 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні.

Позивачем по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець село Старуня Богородчанського району Івано - Франківської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , який видано 21 жовтня 2008 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка місто Київ, Україна, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 20 жовтня 2003 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Обставини виникнення спору.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) згідно договору купівлі-продажу від 11.10.2002 року є власником житлового будинку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Расавської сільської ради та відмітки у паспорті ОСОБА_2 (далі-Відповідач) зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , тобто в будинку, який на праві власності належить Позивачу.

30.08.2003 р. між Позивачем та Відповідач було укладено шлюб, у зв`язку з чим відділом реєстрації актів громадського стану Кагарлицького РУЮ у Київській області було проведено його реєстрацію шлюбу, про що внесено актовий запис № 67.

Подружнє життя з Відповідачем у Позивача не склалося, у зв`язку з чим Позивач звернувся з позовом про розірвання шлюбу до Кагарлицького районного суду Київської області, та рішенням суду від 30.08.2010 р. шлюб було розірвано.

Отже, Відповідач є колишньою дружиною Позивача. Сімейні відносини з Відповідачем у Позивача припинились, на даний час вони є зовсім чужими людьми. Відповідач не проживає у будинку Позивача вже протягом більше року, а саме, - з 01.06.2019 р, що підтверджується довідкою та актом депутата Расавської сільської ради.

Таким чином, починаючи з 01.06.2019 року, Відповідач не проживає у будинку Позивача та в будинку відсутні особисті речі Відповідача. Будучи зареєстрованою, але не проживаючи Відповідач не використовує будинок для тимчасового або постійного проживання. На даний час Відповідач проживає в іншому, невстановленому судом місці, про нове сімце проживання відповідач позивача не повідомляє, не підтримує з ним та своїми дітьми будь - яких контактів вже більше року, має значну заборгованість по сплаті аліментів.

Відповідач не несе будь-яких витрат по утриманню житла, не сплачує платежі за комунальні послуги.

Протягом усього часу відсутності Відповідача за місцем реєстрації Позивач неодноразово звертався до сільської ради із проханням зняти з реєстрації Відповідача, проте оскільки Відповідач не подає заяви, сільська рада не може зняти її з реєстрації у будинку, так як зняття з реєстрації без відповідачки можливе лише за рішенням суду.

У зв`язку з тим, що Відповідач не подає заяви про зняття з реєстрації, Позивачу створюються перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить йому на праві власності. Зокрема, Відповідач не висиляється з будинку Позивача та не подає заяви про зняття її з реєстрації.

У зв`язку з не бажанням висилитись та не подачею Відповідачем заяви про зняття з реєстрації Позивачу створюються перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить йому на праві власності.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач як власник майна має право безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю Позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в користуванні майном та визнання права Відповідача на користування житловим будинком припиненим.

Аналіз положень глави 32 Цивільного кодексу України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Позивач є власником житлового будинку, який є його особистою приватною власністю. Відповідач спільним побутом із Позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження №61-25371св18) та постанові від 14 серпня 2019 року в справі № 702/101/18 (провадження №61-42856св18).

Таким чином, право Відповідача на користування житловим будинком Позивача слід припинити та зняти з реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вищевикладене, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 41 Конституції України, ст. ст. 13, 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, визнання припиненим права користування житловим будинком, - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця село Старуня Богородчанського району Івано - Франківської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , який видано 21 жовтня 2008 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у користуванні її власністю, - домоволодінням, яке розміщене за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві приватної власності згідно договору купівлі - продажу від 11.10.2002 року серії ВАВ № 587109, який зареєстровано в органах БТІ 25.10.2002 року, шляхом:

1. Визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку місто Київ, Україна, громадянку України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 20 жовтня 2003 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - домоволодінням, яке розміщене за адресою: АДРЕСА_1 ;

2. Зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку місто Київ, Україна, громадянку України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 20 жовтня 2003 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене на умовах та в порядку, який передбачено ст. 284 ЦПК України.

Згідно ст. 284 ЦПК України:

- заочне рішення може буте переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

- заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

- строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На підставі ч. 5 ст. 272 ЦПК України надіслати копію даного рішення сторонам по справі протягом двох днів з дня його складення.

Суддя: Закаблук О.В.