Єдиний унікальний номер: 378/1048/20
Провадження № 2-о/378/26/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2020 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Гончарук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ставище справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаною заявою звернулась ОСОБА_3 посилаючись на те, що вона проживала з неповнолітньою донькою та заінтересованою особою. За місцем проживання останній систематично, в стані алкогольного та в тверезому стані вчиняє домашнє насильство, а саме: діяння психологічного, фізичного, економічного насильства, що виражається у психологічному насильстві (словесні образи, нецензурна лайка, приниження, погрози фізичної розправи, залякування, контроль у пересуванні; фізичному насильстві (ляпаси, стусани, штовхання, шарпання за волосся, нанесення побоїв, кидання в неї (заявника) різноманітних предметів); економічному насильстві (позбавлення особистих і спільних документів та можливості користуватися ними, не утримання дитини, позбавлення можливостей та коштів на лікування.

На неодноразові зауваження, прохання не реагує або починає вчиняти насильницькі діяння.

Усі ці діяння відбуваються в присутності малолітньої ОСОБА_4 2007 р.н.

На разі вона (заявник) не проживає з ОСОБА_2 , однак він продовжує переслідувати її, та постійно телефонує та погрожує насильством, якщо вона не повернеться до нього. Приходить до неї на роботу, де публічно ображає її перед відвідувачами.

19.10.2020 нею подано до Ставищенського районного суду Київської області позови про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

13.10.2020 вона звернулась до Ставищенського відділення поліції з заявою про видачу термінового заборонного припису. Поліція відмовляється приймати терміновий заборонний припис.

Заявниця вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства.

ОСОБА_3 просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 3 місяці, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно неї, а саме:

- заборонити наближення на 100 м:

- щодо місця проживання в АДРЕСА_1 ,

- щодо місця роботи в АДРЕСА_2 .

- заборонити вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах та месенджерах, або контактувати із нею ( ОСОБА_1 ) через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заявник в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 14).

Представник заявниці ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, відповідно до заяви справу просить розглядати у його відсутність (а.с. 17-18).

В судове засідання заінтересована особа - ОСОБА_2 не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 16). Письмове заперечення на заяву до суду не надходило.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 уклали шлюб та зареєстрували його 4 березня 2000 року у Виконавчому комітеті Гейсиської сільської ради Ставищенського району Київської області, актовий запис № 2, що підтверджуєтться копією свідоцтва про шлюб (а.с. 10). Згідно копії свідоцтва про народження вони від данного шлюбу мають малолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Відповідно до копії відповіді Ставищенського відділення поліції від 16.10.2020 № 4215/1006/10/20-2020 та від 26.10.2020 ОСОБА_1 13.10.2020 зверталась до вказаного відділення із заявою про вчинення ОСОБА_2 відносно неї під час їхнього спільного проживання домашнього насильства. Вказана заява була зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінального правопорушення та інші події. Проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 . Близько двох місяців зі своїм чоловіком не проживає, так як змінила місце проживання і проживає з їх малолітньою дочкою за місцем проживання своїх батьків. Зі слів ОСОБА_1 . За час їхнього спільного проживання її чоловік відносно неї вчиняв домашнє насильство, перебуваючи в нетверезому стані. На даний час ОСОБА_2 періодично телефонує їй, словесно погрожуючи фізичною розправою. ОСОБА_2 спростував заяву ОСОБА_1 , проте підтвердив факт зміни місця проживання дружиною. Тому підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та для внесення відомостей до ЄРДР не виявлено. Заборонний припис не виносився, так як ОСОБА_2 обставини, викладені в заяві ОСОБА_1 , не визнає, свідки та очевидці зазначених обставин відсутні (а.с. 5, 20).

Відповідно до повідомлення служби у справах дітей Ставищенської РДА від 28.10.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на обліку у вказаній службі не перебувають, інформація про вчинення домашнього насильства до служби не надходила (а.с. 23).

Згідно з статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, єЗакон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1.ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - рідні брати і сестри (ч. 2ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що заявницею ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення психологічного, фізичного та економічного насильства щодо неї ОСОБА_2 , а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису. Як зазначено заявницею в заяві, між нею та ОСОБА_2 існує спір з приводу розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, який вирішується в судовому порядку

Сам факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів стосовно неправомірних дій ОСОБА_2 відносно неї свідчить про наявність конфлікту між заявницею та її чоловіком, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї психологічне, фізичне та економічне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, будь-яких даних про притягнення ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять. Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, настання наслідків його вчинення, суд приходить до висновку що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити.

Керуючись ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 350-2, 352, 354, а також п.п. 9, 15Перехідних положень ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його підписання суддею.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Н. М. Марущак