Постанова

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 161/9971/15-ц

провадження № 61-44384св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2018 року в складі судді Подзірова А. О. та постанову апеляційного суду Волинської області від 15 серпня 2018 року в складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28 жовтня 2004 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 33 023,00 доларів США на строк до 28 жовтня 2014 рок та зобов`язалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених цим договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_4 28 жовтня 2014 року укладений договір поруки.

ОСОБА_1 порушила взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, у зв'язку з чим станом на 28 травня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 20 017,58 доларів США, що за курсом НБУ складає 421 169,88 грн, з яких: 10 784,65 доларів США становить сума основного боргу; 6 210,72 доларів США сума процентів за користування кредитними коштами; 3 022,21 доларів США сума пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідачів в солідарному порядку.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2018 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28 жовтня 2004 року № VOH0GO00000199 у розмірі 19 405,92 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28 травня 2015 року складає 408 325,49 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив із того, що ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів. Суд, врахувавши заяву про застосування строку позовної давності до нарахованої неустойки та строк позовної давності у 12 місяців, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення на користь банку заборгованості за кредитним договором від 28 жовтня 2004 року у загальному розмірі 19 405,92 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28 травня 2015 року складає 408 325,49 грн, з яких: 10 784,65 доларів США становить сума основного боргу; 6 210,72 доларів США сума процентів за користування кредитними коштами; 2 410,55 доларів США сума пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором.

Постановою апеляційного суду Волинської області від 15 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що суди попередніх інстанцій ухвалюючи рішення, порушили норми матеріального та процесуального права: не повідомляли ОСОБА_1 належним чином про час розгляду справи, не надали відповідної оцінки умовам кредитного договору, а саме видачі банком меморіальних ордерів, що не відносяться до видаткових касових документів, не з`ясували конкретні обставини, які б дозволяли зробити висновки про видачу банком кредиту у розмірі 30 000,00 доларів США.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

У листопаді 2018 року до Верховного Суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив, в якому позивач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_3 , оскаржені судові рішення залишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що факт отримання позичальником ОСОБА_1 визнавала ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на рішення Луцького міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення на іпотечне майно та виселення. Кредитні кошти також надавались на сплату страхових платежів за укладеним ОСОБА_4 як іпотекодатлем договору страхування переданого нею в заставу предмета іпотеки (квартири).

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2018 рокувідкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , витребувано справу із суду першої інстанції, зупинено виконання оскаржуваних судових рішень.

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її часткове задоволення з таких підстав.

Судами встановлено, що 28 жовтня 2004 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №VOH0GO00000199, відповідно до якого банк надав позивачу кредитні кошти на строк по 28 жовтня 2014 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 33 023,00 доларів США на наступні цілі: на купівлю житла в кредит у сумі 30 000,00 доларів США; на оплату страхових платежів у сумі 3 023,00 доларів США; зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим кредитним договором 28 жовтня 2004 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_6 укладено договір поруки. Пунктом 12 цього договору визначено, що порука діє протягом п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту.

За умовами кредитного договору позичальник доручив банку перераховувати необхідні страхові платежі на користь страхувальника (п. 2.1.3 договору). 28 жовтня 2014 року ОСОБА_7 подала до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» заяву про укладення договору особистого страхування .

Пунктом 1.1 Кредитного договору визначено обовязок позичальника здійснювати погашення заборгованості за цим договором щомісячно в період з «28» по «02» число кожного місяця шляхом надання Банку коштів(щомісячний платіж) у сумі 470,05 дол. США, що складається із заборгованості за кредитом та відсотками, комісією. У випадку виконання Банком доручення Позичальника по сплаті страхових платежів згідно п. 2.1.3 даного договору, перерахована в рамках виконання цього доручення сума повинна бути погашена Позичальником у перший з періодів сплати, наступний за датою перерахування коштів, якщо інше не передбачено відповідною угодою до даного договору.

28 жовтня 2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», від імені якого діяв страховий агент ЗАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір особистого страхування № VOH0G0P0060. Предметом страхування є майнові інтереси, що повязані з життям, здоровям та працездатністю.

Відповідно до пунктів 7.2, 8, 10 та 12 Договору особистого страхування він укладений з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № VOH0GO00000199 від 28 жовтня 2014 року. Розмір страхової суми становить 159 600,00 грн, а страховий платіж становить 798,00 грн щороку. Строк дії даного договору встановлений до 28 жовтня 2014 року або 120 місяців. Загальний розмір передбачених до сплати страхових внесків 7980,00 грн.

28 жовтня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», від імені якого діяв страховий агент ЗАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір страхування майна, відповідно до якого сума страхового платежу становила 893,76 грн щомісяця зі строком дії 12 місяців. Загальний розмір передбачених до сплати страхових внесків становить 10 725,12 грн.

Факт видачі ОСОБА_1 кредитних коштів готівкою у розмірі 30 000,00 доларів США підтверджується ордером-розпорядженням від 01 листопада 2004 року та банківською випискою. Факт сплати за дорученням позичальника за рахунок наданих додаткових кредитних коштів у розмірі 3 023,00 доларів США на користь страховиків страхових платежів підтверджується платіжними дорученнями, меморіальними ордерами, банківською випискою.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 28 травня 2015 року за відповідачем ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 20 017,58 доларів США, що за курсом НБУ складає 421 169,88 грн., з яких: 10 784,65 доларів США становить сума основного боргу; 6 210,72 доларів США сума процентів за користування кредитними коштами; 3 022,21 доларів США сума пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором.

Відповідно до частини першої статті 553, частини першої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником солідарно з останнім.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір яких встановлений договором (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У випадку направлення вимоги про дострокове повернення всієї суми позики і сплати нарахованих на неї процентів позикодавець змінює строк виконання зобов'язання за кредитним договором, який настає в день закінчення вказаного у вимозі строку, до якого позичальник має повернути всю суму позики і сплатити відсотки. Кредитодавець має право нараховувати проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування - до закінчення строку, на який надано кредит, або ж до закінчення строку, вказаного у його вимозі про дострокове повернення кредиту і сплати процентів, направленій позичальнику в порядку частини другої статті 1050 ЦК України. Після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати проценти на суму позики та пеню за прострочення погашення кредитної заборгованості.

Такі висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року у справі №№ 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18).

Стягуючи солідарно з відповідачів суму заборгованості в розмірі 408 325,49 грн, яка утворилась станом на 28 травня 2015 року і складається з: 10 784,65 доларів США сума основного боргу; 6 210,72 доларів США сума процентів за користування кредитними коштами; 2 410,55 доларів США сума пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором, суди не звернули увагу на те, що сума пені і частина заборгованості за процентами обраховані за межами строку кредитування.

14 березня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив відповідачам письмову вимогу про повернення у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором всієї суми кредиту та сплату процентів в тридцятиденний строк з дня отримання кредиту (а. с. 96 том 1). У своїх запереченнях (а. с. 93-95) представник ОСОБА_4 ОСОБА_8 визнав, що вказану вимогу ОСОБА_4 отримала 20 березня 2013 року, у зв`язку з чим вважається, що строк виконання зобов`язання з повернення всієї суми кредиту і нарахованих процентів настав 20 квітня 2013 року. З наступного дня у позикодавця припинилось право нараховувати проценти і пеню.

Станом на цю дату, виходячи з наданого позивачем розрахунку, у ОСОБА_1 існувала заборгованість зі сплати процентів в розмірі 600,82 доларів США, яку і належить до стягнення з відповідачів, що тягне за собою зміну судових рішень в цій частині.

Оскільки стягнута судом першої інстанції пеня нарахована за межами строку кредитування, у задоволенні цієї вимоги належить відмовити, скасувавши оскаржені судові рішення в цій частині.

Встановивши, що внаслідок невиконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором, забезпеченим порукою, наданою ОСОБА_3 , утворилась заборгованість в розмірі 10 784,65 доларів США за тілом кредиту, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення цієї заборгованості з відповідачів в солідарному порядку.

У відповідь на твердження ОСОБА_3 про відсутність доказів надання позичальнику кредитних коштів, колегія суддів зауважує, що суди першої і апеляційної інстанцій навели відповідні докази на підтвердження видачі кредиту, а переоцінка цих доказів, до чого фактично зводяться зазначені доводи, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. Крім цього, рішенням апеляційного суду від 01 липня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та інших про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення ( а. с. 103-107 том 1) встановлено факт видачі банком ОСОБА_1 кредиту в розмірі 30 000,00 доларів США.

Арґументи касаційної скарги про порушення судами вимог процесуального права щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, є неприйнятними, оскільки ця обставина відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України може бути підставою для касаційного перегляду судового рішення у випадку його оскарження з цих підстав учасником справи, щодо якого ці порушення (не повідомлення про дату, час і місце судового засідання) допущені. Оскільки ОСОБА_1 , щодо якої, як вказує ОСОБА_3 , допущені вказані порушення норм процесуального права, не подавала касаційну скаргу, відсутні підстави для перевірки наявності/відсутності зазначених порушень за доводами касаційної скарги іншого учасника справи, зокрема ОСОБА_3 , яка не є представником ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оскільки оскаржені судові рішення в частині стягнення пені ухвалені з порушенням норм матеріального права, вони в цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог щодо стягнення пені. В частині стягнення процентів судові рішення належить змінити, а в частині стягнення заборгованості з тіла кредиту - залишити без змін.

Керуючись статтями 400(в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 15 серпня 2018 року в частині стягнення пені скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 15 серпня 2018 року в частині стягнення заборгованості з тіла кредиту залишити без змін, а в частині стягнення заборгованості за процентами змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2018 року в такій редакції:

«Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №VOH0GO00000199 від 28 жовтня 2004 року у розмірі 10 784 (десять тисяч сімсот вісімдесят чотири) доларів США 65 центів за тілом кредиту та 600 (шістсот) доларів США 82 центи за процентами».

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук