Номер провадження: 22-ц/813/7213/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» адвоката Мамедової Інги Русланівни на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 17 червня 2018 року о 23 годині 35 хвилин сталася дорожньо-траспортна пригода, за участі автомобіля «KІА», державний номер НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «SKODA», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 18 липня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст..124, 130 ч.1 КУпАП та на підставі ст..36 КУпАП застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК Арсенал Страхування» згідно полісу № АК/3240981, до якої позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, проте йому було відмовлено посилаючись на ч.4 ст.380 Митного кодексу України, а саме, що ОСОБА_2 на час ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу, у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно Полісу № АК/3240981, а транспортний засіб не може вважатися забезпеченим, оскільки експлуатувався посторонньою особою. Така відмова, на думку позивача, є незаконною та безпідставною. Відповідно висновку судового експерта Федотова Ф.В. № 6248 від 20.07.2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «SKODA OCTAVIA», державний номер НОМЕР_2 без врахування коефіцієнту фізичного зносу складає 111 900 грн, 07 коп., а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 63 114 грн.56 коп.

Посилаючись на ст..29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив стягнути з ПАТ «СК «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 63 114,56 грн., а з ОСОБА_2 у порядкуст.1194 ЦК України різницю між вартістю ремонту та страховим відшкодуванням в розмірі 48 785,44 грн

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СК «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_1 невиплачене страхове відшкодування у розмірі 62114, 56 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між вартістю ремонтно-відновлювальних робіт та страховим відшкодуванням у розмірі 48 785,44 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений за подання позовної заяви судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 487,88 грн. Стягнуто з ПАТ «СК «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_1 частину судових витрат, пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 613,44 грн. В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» адвокат Мамедова Інга Русланівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 в силу положень ст..380 Митного кодексу України, п.1.4, 1.6, 1.7 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу, у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно Полісу № АК/3240981, а транспортний засіб не може вважатися забезпеченим, оскільки експлуатувався особою, яка не мала права на таку експлуатацію. Крім того, висновок експерта Федотова Ф.В., на думку апелянта, є неналежним доказом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що зібрані в матеріалах справи докази не дають можливості зробити висновок про неправомірність керування транспортним засобом завдавачем шкоди. Вказаний випадок є страховим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи 17 червня 2018 року об 23 годині 35 хвилин в м.Одесі сталася дорожньо-траспортна пригода, за участі автомобіля «KІА», державний номер НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «SKODA», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 18 липня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст..124, 130 ч.1 КУпАП та на підставі ст..36 КУпАП застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до висновку судового експерта Федотова Ф.В. №6248 від 02.06.2018 року, зробленого на замовлення ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «SKODA OCTAVIA», державний номер НОМЕР_2 без врахування коефіцієнту фізичного зносу складає 111 900 грн, 07 коп., а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 63 114 грн.56 коп.

Відповідно полісу № АК3240981 на момент ДТП цивільна відповідальність автомобіля Kia Carnival № НОМЕР_3 була застрахована в ПАТ «СК «Арсенал Страхування» (а.с.07), що не заперечується страховою.

До ПАТ «СК «Арсенал Страхування» звернувся потерпілий ОСОБА_1 із заявою про виплату страхового відшкодування в зв`язку з пошкодженням його майна, що відповідно до умов договору страхування є страховим випадком, проте листом від 10.01.2019 року ПАТ «СК «Арсенал Страхування» йому було відмовлено з тих підстав, що транспортний засіб ввезений на митну територію України у митному режимі "Тимчасове ввезення" на строк до одного року з метою особистого користування громадянином Молдови ОСОБА_3 , а отже відповідно до п.4 ст. 380 Митного кодексу України, водій ОСОБА_2 на час ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем вказаного транспортного засобу, у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно з полісом №АК3240981.

Відповідно до ч. 4 ст. 380 Митного кодексу України, в редакції на момент ДТП, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД, можуть використовуватися громадянами, які ввезли їх в Україну, а також громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Аналогічна норма міститься і в ч.5 ст.380 Митного кодексу України в чинній редакції.

Відповідно до ч.1 статті 380 Митного кодексу України в чинній редакції тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до ст..2-5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, то на території України застосовуються правила міжнародного договору. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 1.4. статті 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до пункт 1.5. статті 1 Закону наземні транспортні засоби це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Відповідно до пункту 1.6. статті 1 Закону власники транспортних засобів це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до пункту 1.7. статті 1 Закону забезпечений транспортний засіб - це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до пункту 1.8. статті 1 Закону страховий поліс це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Відповідно до пункту 1.12. статті 1 Закону дорожньо-транспортна пригода це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Відповідно до статті 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 37.1. статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Випадки, коли шкода не відшкодовується також передбачені і в ст. 32 Закону. Так, відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує:

- шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону;

- шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду;

- шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України "Про страхування";

- шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду;

- шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях;

- шкоду, яка прямо чи опосередковано викликана чи якій сприяли іонізуюча радіація, викликане довільним ядерним паливом радіоактивне отруєння, радіоактивна, токсична, вибухова чи в іншому відношенні небезпечна властивість довільної вибухової ядерної сполуки чи її ядерного компонента;

- шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу;

- шкоду, заподіяну пошкодженням або знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди антикварних речей, виробів з коштовних металів, коштовного та напівкоштовного каміння, біжутерії, предметів релігійного культу, картин, рукописів, грошових знаків, цінних паперів, різного роду документів, філателістичних, нумізматичних та інших колекцій;

- шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбулася внаслідок масових заворушень і групових порушень громадського порядку, військових конфліктів, терористичних актів, стихійного лиха, вибуху боєприпасів, пожежі транспортного засобу, не пов`язаної з цією пригодою;

- шкоду, заподіяну життю та здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Судом встановлено, що страхувальником за полісом №АК/3240981 є ОСОБА_2 .

На веб-сайті ПАТ «СК «Арсенал Страхування» міститься інформація, що для укладання договору ОСЦПВ необхідно надати такі документи: паспорт громадянина України, або водійське посвідчення. Крім цього необхідно вказати ІНПП.

Так, страхова компанія заявляє що ОСОБА_2 , який керував автомобілем KiaCarnival № НОМЕР_3 , в момент ДТП володів транспортний засобом неправомірно, оскільки вказаний автомобіль було ввезено на територію України громадянином Молдови ОСОБА_3 виключно з метою особистого користування в силу ч. 4 ст. 380 Митного кодексу України, водночас, як встановлено судом, страхувальником за полісом №АК/3240981, яким застраховано відповідальність в частині заподіяння шкоди майну внаслідок експлуатації автомобіля KiaCarnival № НОМЕР_3 будь-якою особою є ОСОБА_2 , тобто особа, відмінна від тієї, яка здійснила ввезення даного автомобіля на територію України (АrhangorodschiStanislav).

За таких обставин, ПАТ «СК «Арсенал Страхування», укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс № АК/3240981, з умовами щодо відповідного страхового платежу, що повинен здійснити страхувальник, який є особою, відмінною від тієї, яка тимчасово ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях, повинен був усвідомлювати ризик тих наслідків, які можуть випливати за наслідками укладення такого договору в контексті принципів цивільного законодавства щодо обов`язковості виконання зобов`язання сторонами.

За наведених обставин, суд вважає, що ПАТ «СК «Арсенал Страхування» не вправі посилатись на обставини відмінності особи, що ввезла автомобіль на територію України для виключно власного використання як підстави зазначати про те, що водій автомобіля Kia Carnival № НОМЕР_3 , який керував автомобілем у момент ДТП, не є особою, відповідальність якої застрахована згідно з полісом №АК/3240981.

Крім того, суд зазначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Суд наголошує на тому, що суду не надано доказів визнання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АК/03240981) недійсним.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 36.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином ПАТ «СК «Арсенал Страхування» є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «SKODA», державний номер НОМЕР_2 відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах ліміту, передбаченого договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності (поліс № АК/03240981).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Відповідно до частини 3 статті 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до ч.1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 3 статті 1187 ЦК України особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

За змістом частини 5 статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.

Судом апеляційної інстанції не встановлено заволодіння застрахованим автомобілем Kia Carnival № НОМЕР_3 неправомірним способом водієм ОСОБА_2 . З огляду на таке, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянта про відсутність права на управління транспортним засобом у водія Kia Carnival № НОМЕР_3 на момент скоєння ним ДТП та підстав для виплати страхової суми страховою компанією, яка застрахувала цей автомобіль.

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. При цьому, судом не встановлено, а скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу автомобіля Kia Carnival № НОМЕР_3 на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у фізичної особи ОСОБА_2 .

Виходячи з аналізу положень статті 627 ЦК України сторони є не лише вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, але й здійснюють власну діяльність на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Страховою компанією не було надано суду доказів, які б підтверджували незаконне заволодіння транспортним засобом водієм ОСОБА_2 , а лист Волинської митниці ДФС, на який посилається страхова компанія, суд визнає неналежним доказом на обґрунтування заборони управління зазначеним автомобілем водієм ОСОБА_2 , оскільки факт керування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля для власних потреб громадянином Молдови ОСОБА_3 .

Посилання скаржника на неправильне застосування судом першої інстанції частини 4 статті 380 МК України суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим та зазначає, що порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування".

Така правова позиція наведена в постанові Верховного суду від 08 квітня 2019 року у справі № 910/14693/17.

Відтак, суд першої інстанції, дійшов до обґрунтованого висновку, що укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АК/3240981) з умовами щодо відповідного страхового платежу, який страховик повинен здійснити страхувальнику, що є особою, відмінною від тієї, яка є фактичним власником або ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях, відсутні спеціальні заборони щодо страхування автомобілів, ввезених в Україну на умовах тимчасового до одного року використання.

Що стосується відшкодування майнової шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст..22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст..29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст..1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливо за умови, що згідно з цим договором або Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок по виплаті страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених в статті 37), або розмір збитку перевищує ліміт відповідальності і страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страховика обмежений різницею між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст..36.2 Закону страховик зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Відповідно до ст..9 ЗУ «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до п. 12.1. статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

З висновку експерта ОСОБА_4 вбачається, що огляд автомобіля ним проводився в світлий час доби, 26.06.2018 року об 11.30 годині в присутності ОСОБА_1 та оцінювача від СК «Арсенал-Страхування».

Відповідно до висновку судового експерта Федотова Ф.В. № 6248 від 02.07.2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «SKODAOCTAVIA», державний номер НОМЕР_2 на момент ДТП без врахування коефіцієнту фізичного зносу складає 111 900 грн, 07 коп., а з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 63 114 грн.56 коп.

З висновку експерта ОСОБА_4 вбачається, що розмір матеріального збитку ним визначений з урахуванням зносу та без урахування податку на додану вартість. Тому доводи апелянта, що висновок експерта складений з урахуванням податку на додану вартість є безпідставними.

Доводи апелянта, що висновок експерта ОСОБА_4 виконаний на замовлення позивача не може бути прийнятий у якості належного і допустимого доказу, спростовуються наступним.

Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997р., при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Судом не встановлено обставин недотримання вимог закону експертом Федотовим Ф.В. при складанні висновку № 6248 від 02.07.2018 року, або обставин, які виключають його участь у проведенні дослідження.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001р. № 2658-III, оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Експерт ОСОБА_4 є атестованим експертом України, включений до реєстру експертів, має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення - автотоварознавчої експертизи за спеціальністю: 12.2 «Визначення вартості дорожніх транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу» (свідоцтво № НОМЕР_4 ) а.с.27 + зворотня сторона.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.

Відповідно до ст. 83 діючого ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

За приписами ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

З урахуванням вищевказаних вимог процесуального закону, установлених судом обставин справи, з огляду на те, що він одержаний у порядку, встановленого законом, суд вважає наданий позивачем висновок експерта належним, допустимим і достатнім доказом, яким позивач обґрунтовує розмір заподіяної шкоди його майну.

30 січня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, розглянувши справу № 686/5234/15-ц про відшкодування шкоди, завданої ДТП, дійшов висновку, що ЗУ від 01 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не встановлює обов`язку страховика коригувати розмір страхового відшкодування залежно від коливання курсу валюти та відповідної зміни вартості відновлювального ремонту, тому доводи апелянта стосовно курсу валюти є безпідставними.

З огляду на викладене та враховуючи передбачений полісом №АК/3240981 ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну у розмірі 100 000 грн., франшизу 1000 грн., колегія суддів погоджується з визначеною судом першої інстанції сумою відшкодування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про задоволення позову в частині.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» адвоката Мамедової Інги Русланівни - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено:15.10.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О Погорєлова