КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №755/8248/20

22 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року, постановлену під головуванням судді Савлук Т.В., про повернення позовної заяви у справі за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4, яка подана в інтересах держави в особі Київської міської ради та Требухівської сільської ради Броварського району Київської області до ОСОБА_1 про визнання недійними договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, визнання спадщини відумерлою, -

в с т а н о в и в:

15 червня 2020 року заступник керівника Київської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Київської міської ради та Требухівської сільської ради Броварського району Київської області звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійними договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, визнання спадщини відумерлою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року позовну заяву Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4, яка подана в інтересах держави в особі Київської міської ради та Требухівської сільської ради Броварського району Київської області до ОСОБА_1 про визнання недійними договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, визнання спадщини відумерлою - повернуто позивачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 04 вересня 2020 року заступник керівника Київської місцевої прокуратури №4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала про повернення позовної заяви є незаконною, необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Вказав, що, при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції посилався на роз`яснення, викладені в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», але при цьому не врахвав правову позицію Верховного Суду щодо аналогічних правовідносин.

Зазначив, що у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 вказано, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади. Таким чином, зазначеним положенням встановлено заборону розгляду будь-яких позовних вимог під час розгляду справ в окремому провадженні. Між тим, будь-якої заборони розглядати вимоги, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження, у позовному провадженні разом з іншими вимогами ЦПК України не містить.

Звернув увагу на те, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження є відсутність спору про право. Разом з тим, під час звернення до суду з даним позовом існував спір про право, адже право власності на майно померлого ОСОБА_2 , а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , житловий будинок АДРЕСА_2 та на земельну ділянку площею 0,1421 га, кадастровий номер: :01:055:0126, на якій розташований вказаний будинок, зареєстровано за ОСОБА_1 .

З викладеного вбачається, що між державою в особі Київської міської ради і Требухівської сільської ради Броварського району Київської області та ОСОБА_1 існує спір про право на майно спадкодавця ОСОБА_2 , т а тому питання про визнання спадщини відумерлою не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, оскільки із поданої позовної заяви вбачається спір про право, що підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 26.02.2020 року у справі №202/6418/18, від 23.12.2019 року у справі №175/423/18 та від 03.10.2019 року у справі №146/947/18.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитися вимоги позовного характеру є помилковим, адже прокуратурою подано до суду саме позовну заяву, а не заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

У відповідності до вимог статті 353, 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові), що є об`єктом апеляційного оскарження, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заступник керівника Київської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Київської міської ради та Требухівської сільської ради Броварського району Київської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійними договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, визнання спадщини відумерлою.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що Київською місцевою прокуратурою № 4 встановлено факт шахрайського заволодіння нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , житловим будинком АДРЕСА_2 та земельною ділянкою площею 0,1421 га, кадастровий номер: :01:055:0126, на якій розташований вказаний житловий будинок.

Зазначав, що первинна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 була здійснена за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Бюро по приватизації виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного управління Господарського управління КМ України 26.12.1997, згідно з розпорядженням (наказом) № 2333 від 25.12.1997, зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації міста Києва 05.02.1998 у реєстрову книгу за № 3571.

В подальшому, у зв`язку зі смертю батьків: матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 01.02.2012 року та 08.12.2015 року відповідно, до ОСОБА_2 перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Сьомою Київською державною нотаріальною конторою 01.02.2012 року за реєстровим № 1-183 отримав у власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначений вище будинок розташований на земельній ділянці кадастровий номер: :01:055:0126, яка належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.08.2015 року, індексний номер 43045302.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 264 від 15.03.2016 року та після його смерті залишилася спадщина у виглядів вказаного вище спірного майна.

В ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0008502 від 20.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України встановлено, що 13.02.2018 року до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_5 про прийняття спадщини, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що залишилась від померлого ОСОБА_2 . Крім того, 19.03.2018 року до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_5 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилась від померлого ОСОБА_2 , а саме: на квартиру АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку, площею 0,1421 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:055:0126; на житловий будинок АДРЕСА_2 .

19.03.2018 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю. винесено постанову про відмову ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно після смерті її двоюрідного дядька - ОСОБА_2 з підстав пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини та не надання документів, що підтверджують родинні відносини ОСОБА_5 із померлим ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04.09.2018 у справі № 755/4960/18 позов ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задоволено. Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її двоюрідним дядьком. ОСОБА_5 визначено додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 , тривалістю в один місяць, починаючи з часу набрання рішенням законної сили.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 15.01.2019 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.09.2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, спадкоємці за законом та заповітом у померлого ОСОБА_2 відсутні. Отже, належне на праві власності ОСОБА_2 спадкове майно : квартира АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0,1421 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:055:0126; житловий будинок АДРЕСА_2 має перейти у власність територіальної громади міста Києва та Требухівської сільської ради, Броварського району Київської області, а спадщина має бути визнана відумерлою.

Водночас, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0,1421 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:055:0126; житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстровані на праві власності за ОСОБА_1 .

Встановлено, що за життя ОСОБА_2 26.02.2016 року видав довіреності, що посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.В., які зареєстровані у реєстрі за номерами № 349 та № 351, відповідно до яких уповноважив ОСОБА_6 продати належні ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , житловий будинок АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0,1421 га, кадастровий номер: :01:055:0126, на якій розташований вказаний житловий будинок.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер.

Після цього, 08.09.2016 року ОСОБА_6 , на підставі довіреності № 349, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.В. 26.02.2016 року, від імені ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53,8 кв.м

Крім того, 14.09.2016 року ОСОБА_6 , на підставі довіреності № 351, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.В. 26.02.2016 року, від імені ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0,1421 га, кадастровий номер: :01:055:0126, на якій розташований вказаний житловий будинок.

Тобто, на момент укладення оскаржуваних договорів купівлі-продажу від 08.09.2016 року та від 14.09.2016 року, які зареєстровані в реєстрі за №№ 1147 та 1165 відповідно, власник та продавець вказаного майна ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_6 , помер, що підтверджується актовим записом про смерть №264від 15.03.2016 року.

Таким чином, з 14.03.2016 року, тобто, з моменту смерті ОСОБА_2 , довіреності які були видані на ім`я ОСОБА_6 та посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.В., втратили свою дію, а отже укладення ОСОБА_6 від імені ОСОБА_2 правочинів не могло відбуватися. Відповідно, зазначені договори купівлі-продажу квартири, житлового будинку та земельної ділянки підлягають визнанню судом недійсними.

Реєстрація права власності, що відбулась на підставі недійсних договорів купівлі-продажу, порушує права дійсних власників цього майна - територіальної громади міста Києва та територіальної громади с. Требухів для відновлення яких є потреба у скасуванні реєстрації права власності на вказане спадкове майно за ОСОБА_1 .

Також звернув увагу на наявність спору між сторонами у справі та вказав, що вимога про визнання спадщини відумерлою підлягає розгляду у позовному провадженні.

Враховуючи викладене заступник керівника Київської місцевої прокуратури №4 просив суд:

скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 31338764 від 12.09.2016, відповідно до якого 12.09.2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,8 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 31474822 від 20.09.2016, відповідно до якого 20.09.2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку, площею 0,1421 га, кадастровий номер: :01:055:0126, на якій він розташований, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12;

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 № 1147 від 08.09.2016 року, укладений між ОСОБА_2 в особі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В. ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки, площею 0,1421 га, кадастровий номер :01:055:0126 на якій він розташований, № 1165 від 14.09.2016 року, укладений між ОСОБА_2 в особі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В. ;

визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та складається із квартири АДРЕСА_1 , передавши її територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради;

визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та земельної ділянки, площею 0,1421 га, кадастровий номер :01:055:0126 на якій він розташований, передавши їх територіальній громаді с. Требухів Броварського району Київської області в особі Требухівської сільської ради Броварського району Київської області.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року позовну заяву Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4, яка подана в інтересах держави в особі Київської міської ради та Требухівської сільської ради Броварського району Київської області до ОСОБА_1 про визнання недійними договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, визнання спадщини відумерлою - повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4, яка подана в інтересах держави в особі Київської міської ради та Требухівської сільської ради Броварського району Київської області до ОСОБА_1 про визнання недійними договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем одночасно з вимогами немайнового характеру, які підлягають розгляду в порядку позовного провадження (скасування рішення про державну реєстрацію об`єкту нерухомого майна та визнання недійними договорів купівлі-продажу нерухомого майна), окремо заявлено вимогу про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в порядку окремого провадження. Пославшись на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», суд першої інстанції зазначив, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимога про передачу спадкового майна у власність селищної ради. Посилаючись на вимоги п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України, за яким заява повертається у випадку, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог, про що постановляється ухвала, суд першої інстанції вказав, що оскільки позивачем одночасно заявлено вимоги, які розглядаються в позовному провадженні та в порядку окремого провадження, об`єднання цих вимог в одному провадженні є недопустимим в силу положень цивільного процесуального законодавства, оскільки передбачено інший порядок розгляду такої категорії справ та дотримання певної форми звернення з такими вимогами до суду, а тому є підстави для застосування положень п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України та повернення позовної заяви позивачу.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як вони не ґрунтується на вимогах процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України заява повертається у випадку, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог, про що постановляється ухвала.

Частиною 2 ст.19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За пунктом 8 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження є те, що під час вирішення цього питання не встановлено існування спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

У даному випадку встановлено, що під час звернення до суду з даним позовом існував спір про право, оскільки право власності на майно померлого ОСОБА_2 а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , житловий будинок АДРЕСА_2 та на земельну ділянку площею 0,1421 га, кадастровий номер: :01:055:0126, на якій розташований будинок, зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу, дійсність яких оспорюється в даному позові.

Отже, між державою в особі Київської міської ради і Требухівської сільської ради Броварського району Київської області та ОСОБА_1 існує спір про право на вказане майно.

Крім того, ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2019 року у справі №755/4950/18 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Київської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_7 , Головного територіального управління юстиції у м. Києві про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що у даній справі вирішення питання про визнання спадщини відумерлою не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, оскільки із поданої позовної заяви вбачається спір про право, що підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду в постановах від 26.02.2020 року у справі №202/6418/18, від 23.12.2019 року у справі №175/423/18 та від 03.10.2019 року у справі №146/947/18, а в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів також вважає помилковим посилання суду першої інстанції в оскаржуваній хвалі на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» в якому вказано, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади, оскільки у даній справі Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №4 звернувся до суду з позовом в порядку позовного провадження з огляду на наявність спору про право, а не з заявою про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження, тому доводи апеляційної скарги в цій частині також є обґрунтованими.

Крім того, з урахуванням фактичних обставин даної справи, вимога про визнання спадщини відумерлою може бути вирішена лише після вирішення позовних вимог про визнання недійними договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, скасування державної реєстрації прав та обтяжень на нерухоме майно. В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не вказав в чому полягає порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вони є похідними і пов`язаними одна з одною.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для повернення позовної заяви позивачу у суду першої інстанції були відсутні, а отже доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду першої інстанції та порушення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали норм процесуального права є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому за правилами ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року про повернення позовної заяви - скасувати.

Справу за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4, яка подана в інтересах держави в особі Київської міської ради та Требухівської сільської ради Броварського району Київської області до ОСОБА_1 про визнання недійними договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, визнання спадщини відумерлою направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: