Дата документу 20.10.2020 Справа № 317/2218/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2857/20 Головуючий у 1-й інстанції: Яркіна С.В.
Є.У.№ 317/2218/20 Суддя-доповідач: Яркіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Волдчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області, Долинської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Долинської сільської ради про визнання незаконними і скасування рішень, визнання незаконним і скасування запису про державну реєстрацію права на нерухоме майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 05 серпня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області, Долинської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Долинської сільської ради про визнання незаконними і скасування рішень, визнання незаконним і скасування запису про державну реєстрацію права на нерухоме майно. Зазначав, що є головою Селянського фермерського господарства «Желудько», яке успадкував після смерті батька. Розпорядженням голови Запорізької РДА за №106/1 від 27.03.2001 йому передано земельну ділянку, площею 48,9 га, яка з 1991 року була передана а у довічну успадковане володіння його батькові ОСОБА_2 для організації фермерського господарства.

Наказом ГУ Держгеокадастру від 22.12.2018 №8-2317/15-18-СГ земельні ділянки загальною площею 775,6402 га, у тому числі і ту, що перебуває у його довічному успадкованому володінні, передані у комунальну власність Долинської сільської об`єднаної територіальної громади.

Рішенням 22-ої позачергової сесії 7 скликання Долинської сільської ради від 27.12.2018 №1 зазначені земельні ділянки прийняті у комунальну власність. У додатку до рішення спірна земельна ділянка зазначена під №39, відомості про її обтяження не внесені.

Рішенням 26-ої позачергової сесії 7 скликання Долинської сільської ради від 27.06.2019 №5 належну позивачеві земельну ділянку розподілено між 26 громадянами, за якими в подальшому було оформлено право власності.

Посилаючись на те, що неправомірними діями і рішеннями відповідачів порушено його право довічного успадкованого володіння землею, просив суд визнати незаконними і скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області від 22.12.2018 за № 8-2317/15-18-СГ в частині передання у комунальну власність Долинської сільської об`єднаної територіальної громади земельної ділянки площею 54,598 га, кадастровий №:01:002:5004; визнати незаконним і скасувати рішення Долинської сільської ради від 27.12.2018 №1 і від 27.06.2019 №5 в частині прийняття спірної земельної ділянки у комунальну власність і її розподілу між фізичними особами; визнати незаконним і скасувати запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.01.2019 за № 29819852, згідно з яким власником спірної земельної ділянки зазначено Долинську сільську об`єднану територіальну громаду.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 05 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі .

Судове рішення мотивовано тим, що між сторонами виник спір з приводу землі фермерського господарства, який підлягає розгляду за правилами господарського, а не цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спір є приватноправовим, оскільки відповідачами порушено його майнове право на успадковане володіння земельною ділянкою. Позов пред`явлено не фермерським господарством, а тому справа підлягає розгляду судом загальної юрисдикції.

У відзиві на апеляційну скаргу голова Долинської сільської ОТГ в особі Долинської сільської ради зазначив, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи. Позов пред`явлено ОСОБА_1 як членом фермерського господарства, а том він підлягає розгляду в господарському суді.

Відповідач ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, доводи ОСОБА_1 і його представника адвоката Ями Д.М., заперечення представників Долинської сільської ради ОСОБА_3 і адвоката Мажари О.О., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Із доданих до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 є головою селянського (фермерського) господарства «Желудько», створеного у 1995 році його батьком ОСОБА_2 , якому рішенням Запорізької районної Ради від 22.06.1991 надано у довічне успадковане володіння 48,9 га землі для організації фермерського господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації №106/1 від 27.03.2001 земельну ділянку площею 48,9 га, надану ОСОБА_2 для організації фермерського господарства «Желудько» передано гр.. ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Запорізького районного суду від 16.03.2007 визнано право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 на корпоративні права ( право управління та отримання відповідної частки прибутк, а також активів у разі його ліквідації відповідно до діючого законодавства) на селянсько-фермерське господарство «Желудько».

За змістом ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06. 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або Господарським процесуальним кодексом України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Отже, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів здійснено відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників. Земельні спори, сторонами в яких є насамперед юридичні особи та фізичні особи - підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час визнання судовим рішенням від 16.03.2007 за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на фермерське господарство)) земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Статтею 8 цього ж Закону (у тій же редакції) визначено, що фермерське господарство підлягає державній реєстрації після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Відповідно до вимог статей 89, 91, 92 Цивільного кодексу України та статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація юридичних осіб це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи.

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності чи постійного користування на земельну ділянку або укладенням договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього. Натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Відповідно до положень частини першої статті 31 ЗК України та частини першої статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин) землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі, земельних ділянок, що належать громадянам членам фермерського господарства на праві приватної власності, земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц (провадження № 145 цс 18), від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц (провадження № 14262 цс 18), від 21 листопада 2018 року у справі № 272/1652/14-ц (провадження № 14-282 цс 18) дійшла висновку, що за змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства останнє реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надана. Отже, оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні спори щодо права власності чи іншого речового права на землю з іншими юридичними особами, органами, уповноваженими здійснювати функції держави чи захист її інтересів у спірних правовідносинах, треба розглядати за правилами господарського судочинства.

Звертаючись до суду першої із вказаним позовом позивач зазначив, що після смерті батька він очолив фермерське господарства і користувався спірною земельною ділянкою як член фермерського господарства.

Оскільки фермерські господарство є юридичною особою, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами ОСОБА_1 як членом фермерського господарства, Держгеокадамтром і сільською радою виник спір з приводу земель фермерського господарства, такий спір у відповідності до ст. 30 ГПК України підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 05 серпня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 21 жовтня2020 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська