Справа № 487/5804/20
Провадження № 2-з/487/12/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2020 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Горта О.М., розглянувши заяву представника позивачів про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна, -

ВСТАНОВИВ:

07.10.2020 року в провадження Заводського районного суду Миколаївської області надійшла зазначена заява представника позивачів ОСОБА_1 про забезпечення морської вимоги, у вигляді арешту морського судна.

В обґрунтування заяви представник зазначив, що в акваторії Миколаївського морського порту, адміністрація якого знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська 23 прибуло судно PUMA (ІМО9748265). Відповідно до роздруківки із міжнародної бази даних суден EQUASIS, , адміністрування якої здійснюється Наглядовим Комітетом, членами якого є Європейська комісія та морські адміністрації Франції, Великобританії, США тощо, доступних на однойменному веб-сайті http://www.equasis.org/EquasisWeb/pubiic/HomePaqe, комерційним менеджером судна PUMA (прапор Кайманові острови, номер ІМО 9748265) є компанія BLUMENTHAL JMK GMBH&Co KG (11812 Пальмайлє, м. Гамбург, Німеччина, 22767).

В тлумаченнях національного законодавства України та норм міжнародного права, компанія BLUMENTHAL JMK GMBH&Co KG (11812 Пальмайлє, м. Гамбург, Німеччина, 22767) є судновласником судна PUMA (IMO 9748265).

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання трудових обов`язків на Судні, Моряк помер. На момент смерті Моряка Судно перебувало у м Шанхай, Китайська Народна Республіка.

Встановлено, що причиною смерті Моряка є коронарна атеросклеротична хвороба серця, що підтверджується Довідкою про смерть, що було видана Генеральним консульством України в м. Шанхай, КНР, 02.06.2015 за №61514/36-547-618.

07.05.2018 року Київським районним судом м. Одеси було відкрито провадження по судовій справі JY 520/4947/18 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до компанії АХТЕ ЕЛЬБСТАР ШИФФАРТСГЕС (ACHTE ELB STAR SCHIFF AHRTSGES), компанії БЛУМЕНТАЛ ЙМК ГМБХ унд КО КГ (BLUMENTHAL JMK GMBH&Co KG), компанії ПРОФІТ МЕРІТАЙМ ЛІМІТЕД (PROFIT MARITIME LIMITED), компанії ГАРД C.A. (GARD S.A.) про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи.

На думку представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_1 невжиття забезпечення позову ускладнить або унеможливить виконання рішення суду, а тому просить суд:

Накласти арешт на судно PUMA (ІМО 9748265), яке знаходиться на території в акваторії Миколаївського морського порту, адміністрація якого знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська 23;

Запропонувати Компанії БЛУМЕНТАЛ ЙМК ЕМБХ унд КО КГ (BLUMENTHAL JMK GMBH&Co KG) внести на депозитний рахунок суду суму в розмірі морської вимоги, з метою найскорішого зняття арешту з судна для продовження його господарської діяльності;

Заборонити Капітану Миколаївського морського порту оформлювати і надавати дозвіл на вихід судна PUMA (ІМО 9748265);

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, позивача, за захистом яких від звернувся або має звернутися до суду (ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України).

Ч. 2 ст. 152 ЦПК України, заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту.

Ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Ч.2 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову у вигляді арешту на морське судно розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження після її подання без повідомлення особи, яка подала заяву, та особи, яка є відповідальною за морською вимогою.

П. 2 ст. 42 Кодексу торговельного мореплавства України судно може бути арештоване тільки на морські вимоги. Морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов`язаних з рятуванням судна, а саме вимога у зв`язку з заподіянням шкоди в результаті позбавлення життя або ушкодження здоров`я на суші або на воді у прямому зв`язку з експлуатацією судна.

Положеннями ст. 43 Кодексу торговельного мореплавства України зазначено умови, за яких судно може бути арештовано.

Судно, стосовно якого виникли морські вимоги, може бути арештовано тільки за наявності хоча б однієї з таких умов:

а) вимога входить до категорії привілейованих вимог згідно з пунктами 1, 2, 3-5 і 7статті 359 цього Кодексу;

б) вимога ґрунтується на зареєстрованій заставі судна;

в) вимога стосується права власності на судно або володіння ним;

г) вимога, не зазначена у підпунктах "а", "б" і "в" цієї статті, але якщо особа, якій судно належить на праві власності на час виникнення вимоги, несе відповідальність за цією вимогою і є його власником на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна;

- фрахтувальник судна за бербоут-чартером несе відповідальність за цією вимогою і є фрахтувальником судна за бербоут-чартером або власником його на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна.

Будь-яке судно або судна можуть бути арештовані, якщо на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна або суден, вони перебувають у власності особи, яка несе відповідальність за морською вимогою і яка на час виникнення вимоги була власником судна, стосовно якого морська вимога виникла, або фрахтувальником такого судна за бербоут-чартером, тайм-чартером або рейсовим чартером.

Це правило не застосовується до вимог про право власності на судно чи володіння ним.

Арешт у торговельному мореплавстві це примусове затримання судна або вантажу на підставі рішення суду (Hill, 1985). При цьому якщо арешт вантажу здебільшого здійснюється у звичайному цивільно-правовому порядку, то арешт такої категорії майна, як морські судна, у більшості країн має специфічні особливості. Це зумовлене рядом факторів, зокрема, значною вартістю суден, їх здатністю самостійно пересуватися у просторі та переходити з одної юрисдикції до іншої, та, нарешті, тим, що затримання судна навіть на незначний час може спричинити його власникові та/або його законному держателю значних збитків.

Заявником не враховано та необґрунтовано:

співмірність вартості судна, щодо якого вимагається арешт, простой судна і розміру вимог на підставі яких заявляється арешт;

розмір зустрічного забезпечення можливість застосування судом щодо заявника заходів, спрямованих на забезпечення інтересів судновласника, які можуть постраждати від необґрунтованого арешту, як правило, обмежувалося вартістю судна і отримувало вираження у грошовій формі депозиту на рахунок суду;

обґрунтованість потрібно обґрунтувати суду наявність обставин, які очевидно свідчать про те, що судно планує залишити територію України або власник планує його реалізувати.

Відповідно до п.п.5,10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмету спору.

При цьому, згідно роз`яснень, які містяться в п.4 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених положень законодавства та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в контексті вимог даної заяви, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з`ясувати яким чином обраний позивачем захід забезпечення позову буде захищати його права під час розгляду справи та у разі можливого задоволення позову до набрання рішенням законної сили.

Натомість, у поданій заяві про забезпечення позову на обґрунтування необхідності застосування у даному випадку саме такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на судно, представник заявників зазначає, що є ризик неявки відповідача до вирішення спору по суті, та в подальшому буде ухилятись від виконання судового рішення, що буде порушенням їх прав і ускладнить в майбутньому розгляд справи

Разом з тим, представником заявників не надано жодних доказів на підтвердження імовірності невиконання рішення суду відповідачем по справі, не наведено жодних ризиків.

Також судом враховано, що право приватної власності особи захищається не лише нормами національного законодавства, але і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою вимог ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Тобто, зважаючи на те, що позивач у заяві про забезпечення позову належним чином не надав доказів на підтвердження імовірності невиконання в подальшому рішення суду відповідачем по справі та не обґрунтував наявність саме реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд вважає, що задоволення заяви про забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб призведе до порушення вимог ч. 3 ст.150 ЦПК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки вид забезпечення позову, обраний позивачем, в даному випадку не буде співмірним із заявленими позовними вимогами,а також не буде дотримано вимог про пропорційність втручання у право на мирне володіння майном визначеним цілям.

Саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Аналогічні позиції викладені а постановах ВС від 21.11.18 р., справа № 752/6255/18 від 14.08.2019 р.

Крім того, з доданих до заяви матеріалів вбачається, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок коронарної атеросклеротичної хвороби серця та не пов`язана з експлуатацією судна, відсутній причинно-наслідковий зв`язок.

Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень - представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_1 вже неодноразово звертався з заявами про забезпечення морської вимоги, у вигляді арешту морського судна Компанії БЛУМЕНТАЛ ЙМК ЕМБХ унд КО КГ (BLUMENTHAL JMK GMBH&Co KG), та судовими рішеннями було відмовлено у задоволенні вказаних заяв.

Представником заявників не надано доказів про неможливість виконання судового рішення. Крім того, не зазначено вартість судна, та його простою, яка є на думку суду значено вищою.

Суд вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна.

Керуючись ст.ст.149-153, 260 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про забезпечення морської вимоги, у вигляді арешту морського судна відмовити.

Копію ухвали направити сторонам по справі.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення ухвали, або отримання її копії.

Суддя Д.Г. Нікітін