ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/2801/19
Провадження № 22-ц/4820/68/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: представник апелянта Москалюк С.А. ,

позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2019 року (суддя Чевилюк З.А.) за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову вказував, що він є клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відкрито банківський рахунок у банку. 18 квітня 2018 року, отримавши у відділенні банку виписку по своєму рахунку, він дізнався, що з його рахунку № НОМЕР_1 , в період з 04.07.2013 року по 10.06.2017 року списувались кошти в сумі по 10 грн., а з 09.06.2017 року - по 20 грн. щомісячно. Всього за вказаний період було списано коштів на суму 880 грн. На запит позивача щодо підстав списання коштів працівниками банку з його рахунку, йому було надано договір страхування від нещасних випадків від 03.07.2013 року №HMIBNS-13630IX, договір страхування від нещасних випадків від 03.07.2013 року № HMIBNS-13630GY, договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків 01.08.2016 № HMIBNS-1671W52, договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків від 11.08.2016 № HMIBNS-167BK3L, договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків від 27.05.2017 року №DNHENS-174R0RQ.

Зазначав, що у зв`язку з тим, що вказані договори страхування із страховою компанією він не укладав та не підписував, вони є нікчемними, а тому банк безпідставно списав з його рахунку кошти в сумі 880 грн. та безпідставно користувався цими коштами.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його користь безпідставно списані з рахунку грошові кошти в розмірі 880 грн., та проценти за безпідставне списання коштів в розмірі 1118,82 грн.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 880 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання по судовому збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договори добровільного страхування, які надані банком на підтвердження підстав списання з рахунку позивача коштів, останнім не підписані, що свідчить про їх нікчемність. За вказаними договорами страхування банком списано з рахунку позивача 880 грн. без обґрунтованої правової підстави, а тому вони підлягають стягненню з банку на користь позивача. В частині стягнення нарахованих відсотків за безпідставне користування банком коштами позивача, в сумі 1118,82 грн., суд відмовив через відсутність їх обґрунтованого розрахунку, з наведенням підстав та порядку обрахування.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 24.09.2019 року заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17.04.2019 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване заочне рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, проте суд, в порушення принципів рівності та змагальності сторін, став на бік позивача та ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення. Зазначає, що між банком та позивачем укладено договір про надання банківських послуг. ТОВ «СК «Кредо» та ОСОБА_2 на підставі публічної оферти уклали Договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків, а відповідно до умов та правил надання банківських послуг п.1.2.3.6. Клієнт доручив Банку регулярне списання страхових платежів по укладених договорах зі своїх рахунків/карток.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що доводи апелянта є суперечливими, в той час як позивачем належними та достатніми доказами доведено свої позовні вимоги.

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Москалюк С.А. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача, учасниками по справі не оскаржується, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Встановлено, що з 15 липня 2011 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 уклали договір про надання банківських послуг, на виконання якого банк відкрив позивачеві картковий рахунок № НОМЕР_2 та додатковий картковий рахунок № НОМЕР_1

Згідно виписки по картці/рахунку НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору за період 01.01.2013 - 18.04.2018 р.р. з рахунку позивача в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 в період з 04.07.2013 року по 10.06.2017 року щомісяця списувались кошти по 10 грн., а з 09.06.2017 року - по 20 грн., всього на суму 880 грн.

Згідно цієї ж виписки вбачається, що списання коштів здійснювалось як страховий платіж.

На підтвердження підстав для списання коштів з банківського рахунку позивача банк посилався на укладені між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та ОСОБА_2 :

договір страхування від нещасних випадків від 03.07.2013 року №HMIBNS-13630IX;

договір страхування від нещасних випадків від 03.07.2013 року № HMIBNS-13630GY;

договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків 01.08.2016 № HMIBNS-1671W52;

договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків від 11.08.2016 № HMIBNS-167BK3L;

договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків від 27.05.2017 року №DNHENS-174R0RQ.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

За змістом ст.ст. 179, 192 ЦК України грошові кошти є речами, що виконують роль загального еквіваленту та платіжного засобу. Відносно них можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Як передбачено ч.1 ст.55 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

В силу ч.2 ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1071 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпоряджатися ними, а банк, у свою чергу, в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо). При цьому за відсутності розпорядження клієнта банк може списати грошові кошти з рахунку лише на підставі рішення суду, а також якщо таке списання передбачено нормами закону чи умовами договору.

Докази у справі достовірно вказують на те, що за умовами укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 договору про надання банківських послуг банк зараховував на картковий рахунок отримувані грошові кошти останнім. Ці кошти після зарахування на рахунок ОСОБА_2 стали його власністю та могли були списані з рахунка без розпорядження позивача лише на підставі рішення суду, а також відповідно до вимог закону чи умов договору.

Згідно виписки по рахунку за період 01.01.2013 - 18.04.2018 р.р. (а.с.6-34) з рахунку позивача в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 в період з 04.07.2013 року по 10.06.2017 року щомісяця списувались кошти по 10 грн., а з 09.06.2017 року - по 20 грн., всього на суму 880 грн.

Будь-яке рішення суду чи закон, які б зобов`язували АТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснити списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_2 відсутні, а доводи банку про те, що списання грошових коштів з рахунку позивача передбачено умовами договору про надання банківських послуг спростовуються наступним.

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом п.2 ч.1 ст.208 ЦК України договір банківського рахунку між банком і фізичною особою укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (ч.1 ст.218 ЦК України).

Як передбачено ч.ч. 1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти позову, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначило, що між ним і ОСОБА_2 був укладений договір банківського рахунку шляхом приєднання останнього до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, розміщених на сайті www.privatbank.ua. згідно п. 1.2.3.6 яких клієнт доручив банку регулярне списання страхових платежів по укладених договорах зі своїх рахунків/карток.

На підтвердження вказаних обстави АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало суду: анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 15.07.2011 року (а.с. 133).

В суді ОСОБА_2 заперечував, що він підписав указану анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, разом із тим, позивач також заперечив факт укладення сторонами договору, за умовами якого він доручав банку списувати грошові кошти з його карткового рахунку. Таких умов указана анкета-заява не містить.

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua, не підписані ОСОБА_2 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів позивач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку.

Таким чином, у суду відсутні докази про укладення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 договору, за умовами якого останній доручав банку списувати грошові кошти з рахунку клієнта без його розпорядження. Цю обставину АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не довело.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було законних підстав для списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_2 , у зв`язку з чим ці дії банку є неправомірними, а порушене право позивача підлягає поновленню шляхом стягнення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 880 грн.

Суд першої інстанції не врахував указаних обставин і норм чинного законодавства, неправильно визначив характер спірних правовідносин і вдався до визнання недійсності (нікчемності) договорів (полісів) добровільного страхування від нещасних випадків укладених позивачем із Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», хоча ці обставини не мають правового значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 квітня 2019 року підлягає зміні, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2020 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк