ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1658/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: представник третьої особи Балюк Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2020 року (суддя Палінчак О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Галицького районного суду міста Львова, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Держави Україна в особі Галицького районного суду міста Львова, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, Державна казначейська служба України, в якому просив стягнути з державного бюджету України на його користь три мільярди гривень моральної шкоди та 60023,90 грн. майнової шкоди, завданої незаконним рішенням слідчого другого відділу слідчого управління ТУ ДБР в м. Хмельницький Кирилюка Д.В., яке скасовано рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05.06.2020 року в справі №686/13954/20.

Позовна заява мотивована тим, що всупереч чинному законодавству Держави Україна та в порушення статті 19 Конституції України і чинного КПК України слідчий Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому Кирилюк Д.В. 28.05.2020 року виніс постанову про закриття кримінального провадження № 0000039, незаконність якої встановлена ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.06.2020 року в справі № 686/13954/20. Внаслідок такої незаконної діяльності слідчого йому було завдано майнової та моральної шкоди.

Моральна шкода полягає у моральних стражданнях, які він переніс під час усвідомлення незаконності дій слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_2 , яка породила для нього негативні переживання, почуття тривоги, душевного болю, страху і занепокоєння за своє психологічне здоров`я та часткову втрату стресостійкості. Раптове хвилювання і душевні страждання викликали високий рівень емоційної напруги, а відчуття образи та приниженої гідності змусило ОСОБА_1 витрачати свій час задля поновлення його прав. Розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди позивач оцінює у три мільярди гривень.

В обґрунтування завданої матеріальної шкоди, ОСОБА_1 зазначив, що був змушений витрачати свій час на написання скарги; витратив кошти на проїзд до суду і проїзд назад додому та 10 грн. на проїзд маршруткою № 30, всього на суму 20 грн.; витратив свій дорогоцінний час на участь у засіданнях, який оцінює у 60 000 грн.; витрачав власний папір та електроенергію і фарбу картриджа лазерного принтера, собівартість кожного надрукованого листочка складає 1,3 гривні, а всього - 3 грн. 90 коп. Всього розмір відшкодування завданої йому матеріальної шкоди оцінює у 60023,90 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції надано неправильну оцінку наданим ним доказам та доводам позовної заяви. Вважає, що скасування постанови слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому Кирилюка Д.В. рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05.06.2020 року є безумовним доказом завдання йому як моральної так і матеріальної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ТУ ДБР розташоване у м. Хмельницькому вказує, що доводи скарги є безпідставними, оскільки позивачем не було надано суду жодного належного доказу того, що дії слідчого ТУ ДБР є неправомірними, ними завдано ОСОБА_1 шкоди, та між ними є безпосередній причинний зв`язок.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Представник Галицького районного суду міста Львова у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань Балюк Д.О. в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила їх відхилити.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника третьої особи Балюк Д.О., дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів своїх позовних вимог, підстав для відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, дією та бездіяльністю органів державної влади не встановлено.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що Другим слідчим відділом слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000039, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 370 КК України, з приводу можливої провокації підкупу, вчиненої на думку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4

28 травня 2020 року слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому Кирилюком Д.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 05 червня 2020 року у справі за № 686/13954/20 скаргу на вищезазначену постанову ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому від 28.05.2020 року про закриття кримінального провадження №0000039.

Підставою скасування постанови стало те, що слідчий належним чином не з`ясував всі обставини, які мають значення для даного кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 2 частини 2 статті 1167 цього ж Кодексу передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч.1,6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах.

При цьому, існує законодавчо визначений механізм контролю за законністю прийнятих процесуальних рішень відповідною посадовою особою органу досудового слідства при здійсненні кримінального провадження. Заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема, до суду.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У випадку, якщо помилки посадової особи органу досудового слідства (в даному випадку слідчого) неможливо виправити в такий спосіб, такі порушення повинні вирішуватися поданням позову незадоволеної особи проти держави.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України, у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.

Зважаючи на зазначене, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є правильним оскільки, позивач не довів достатніми та допустимими доказами факт заподіяння йому шкоди внаслідок закриття кримінального провадження № 0000039 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 370 КК України, з приводу можливої провокації підкупу, вчиненої на думку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ..

Наявність судового рішення про скасування вказаної вище постанови не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, а моральних страждань внаслідок незаконного рішення, протиправної діяльності чи бездіяльності відповідного органу державної влади позивачем не доведено.

Крім того, чинним законодавством, а саме нормами КПК України передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження рішень, дій та бездіяльності посадової особи органу досудового розслідування, яке позивачем було реалізовано і яким було відновлено його порушене право.

Посилання апелянта на понесені ним витрати (придбання квитків для проїзду до місця розгляду справи, копіювання документів, час на написання скарги, участь у засіданнях) не свідчить про незаконність судового рішення, оскільки заявлено вимогу про відшкодування майнової шкоди, а для цього слід довести протиправність дій відповідача, що доведено не було.

Посилання ОСОБА_1 на обґрунтованість позову та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норми матеріального права, є помилковими.

Висновки суду першої інстанції відповідають установленим обставинам справи та не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, на які ОСОБА_1 вказує в апеляційній скарзі.

Крім того, відповідно до ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи, а також держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти цивільного права.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ч.1 ст.170 ЦК України).

За змістом ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок ухвалення судом незаконного рішення відшкодовується державою в повному обсязі.

Згідно зі ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Із положень ч. 4 ст. 58 ЦПК України слідує, що держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі здійснення правосуддя може бути лише держава. У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Відповідно до положень розділу VІІІ «Правосуддя» Конституції України та Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд не наділений повноваженнями представляти державу у суді за позовами про відшкодування шкоди, завданої під час здійснення правосуддя, в тому числі внаслідок ухвалення неправильного судового рішення.

За таких обставин ОСОБА_1 безпідставно відніс Суд до учасників справи як представника відповідача Держави України.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк