КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 760/2576/19
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/412/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Білич І.М.,

суддів Лапчевської О.Ф., Іванченка М.М.

при секретарі Кемському В.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Солом`янського районного суду міста Києва Оксюти Т.Г.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Солом`янський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання батьківства.

в с т а н о в и л а :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити своє батьківство щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також внести відповідні відомості до актового запису №942 від 01 квітня 2009 року про народження дитини.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 23.09.1993 року по 28.12.2001 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , і після розірвання шлюбу з якою вони продовжили проживати однією сім'єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна дитина - ОСОБА_4 . Однак, як стало йому відомо пізніше, відомості про батька дитини до актового запису про її народження були внесені в порядку ст. 135 СК України за вказівкою матері.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла. У зв`язку з тим, що батьківство позивача щодо дитини не підтверджується відповідними документами, опікунство над малолітнім ОСОБА_4 оформила сестра ОСОБА_5 - ОСОБА_3 .

З метою встановлення батьківства щодо дитини, на замовлення позивача медико-генетичним центром «МАМА-ПАПА» складено висновок генотипоскопічного дослідження від 15.01.2019 року №20603, згідно якого ймовірність того, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 становить 99.99999%.

Крім того, на думку позивача, його батьківство відносно дитини підтверджується безпосереднім визнанням позивачем такого факту, а також спільним проживанням з сином з дати його народження, участю у вихованні, навчанні та матеріальному забезпеченні дитини.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02 серпня 2019 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внесено відомості до актового запису №942 від 01.04.2009 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 17.04.2009 року), зазначивши батьком дитини громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої ставила питання про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Посилаючись на те, що висновок генотипоскопічного дослідження від 15.01.2019 року №20603, складений генетичним центром «МАМА-ПАПА», не є експертним висновком в розумінні ст. 102 ЦПК України та не може бути належним і достатнім доказом факту батьківства позивача щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, зазначала, що доводи позовної заяви про спільне проживання позивача разом з дитиною та ОСОБА_5 , його участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини не підтверджуються матеріалами справи. Скаржник вважала, що у поданні даного позову ОСОБА_1 вбачається корисливий мотив та майновий інтерес до квартири АДРЕСА_1 , частина якої в порядку спадкування належить дитині та в яку позивач вселився без будь-яких правових підстав.

Позивачем по справі був поданий відзив на апеляційну скаргу. У якому ОСОБА_1 вважав рішення суду законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У судому засіданні відповідач підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити в повному обсязі.

Позивач та представник позивача не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Третя особа будучи повідомленою про розгляд справи у встановленому законом порядку в судове засідання не з`явилася, до початку розгляду справи подала заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, та ухвалення судового рішення з урахуванням інтересів дитини.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи по справі в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено що з 23.09.1993 року по 28.12.2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , в актовому записі № 942 та свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 батьками дитини зазначені: мати - ОСОБА_5 , батько - ОСОБА_1 .

Реєстрація народження дитини була проведена Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві в порядку ч. 1 ст. 135 СК України, а відомості про батька були внесені за вказівкою матері відповідно до її заяви від 01.04.2009 року.

ОСОБА_5 , мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.05.2018 року №345 ОСОБА_4 отримав статус дитини-сироти.

Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 31.05.2018 року №383 відповідач ОСОБА_3 призначена опікуном над малолітнім племінником ОСОБА_4 .

Вважаючи себе батьком указаної дитини, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту батьківства позивача щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 128 СК України визнання батьківства за рішенням суду відбувається за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої ст. 135 цього Кодексу.

Щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України такихособливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч. 2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі №591/6441/14-ц.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, скаржник вказувала на те, що висновок генотипоскопічного дослідження від 15.01.2019 року №20603, складений генетичним центром «МАМА-ПАПА», не є експертним висновком в розумінні ст. 102 ЦПК України та не може бути належним і достатнім доказом факту батьківства позивача щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів, частково погоджуючись з доводами апеляційної скарги вважає, що надаючи указаному документу доказового значення, суд першої інстанції безпідставно виходив з того, що він є висновком експерта в розумінні ст. 102 ЦПК України.

За змістом ч.ч. 1, 3, 6, 7 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Висновок генотипоскопічного дослідження від 15.01.2019 року №20603, складений на замовлення позивача медико-генетичним центром «МАМА-ПАПА», підписаний та, відповідно, виконаний директором указаного товариства з невстановленим правовим статусом - ОСОБА_7 .

Документів щодо присвоєння кваліфікації судового експерта, стажу експертної роботи, наукового ступеню та будь-яких інших доказів, які б свідчили, що указана особа є суб`єктом експертної діяльності, матеріали справи не містять.

У висновку генотипоскопічного дослідження від 15.01.2019 року №20603 не зазначено, що особа, яка його виконує, обізнана про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Обставини відібрання генетичних зразків для проведення відповідного дослідження суду також невідомі. Опікун ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , - ОСОБА_3 згоду на проведення дослідження не давала, присутньою при відібранні генетичного матеріалу не була.

За таких обставин, висновок генотипоскопічного дослідження від 15.01.2019 року №20603, складений на замовлення позивача медико-генетичним центром «МАМА-ПАПА», не може вважатися висновком експерта в розумінні ст. 102 ЦПК України та не є беззаперечним доказом факту батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Однак, слід зазначити, що відповідач ( скаржник) будучи повідомленою про розгляд справи в суді першої інстанції участі не приймала. Надавши відзив на позовну заяву та зазначаючи про неналежність доказу(висновок генотипоскопічного дослідження від 15.01.2019 року №20603) клопотання щодо проведення судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи в даній справі не ставила. Не було заявлено таке клопотання і в ході апеляційного розгляду справи.

При цьому, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував що він з самого народження ОСОБА_4 визнавав себе його батьком, і тривалий час не знав що запис про батьківство було оформлено зі слів його колишньої дружини. Його робота була пов`язана з від`їздами, а відтак повертаючись він продовжував проживати разом з сином та дружиною ( шлюб повторно не було зареєстровано), періодично водив сина в садок, до школи. Надавав кошти та купував речі. За життя ОСОБА_5 , визнавала його батьком ОСОБА_4 . І лише після її смерті відповідач почала вчиняти дії направлені на обмеження його спілкування з сином.

Колегія суддів вважає, що як надаючи до суду першої інстанції відзив так і в ході апеляційного розгляду справи відповідач не спростовувала факт батьківства позивача. На запитання в суду апеляційної інстанції повідомила, що сестра при народженні сина на її запитання повідомила, що батьком дитини є ОСОБА_1 , хлопчик знає позивача та називає його «папа».

При цьому вона зазначала, що вважає дії позивача відносно неповнолітнього такими що порушують психіку дитини, його відвідування школи лякають хлопця він відчуває стрес. Поведінка в побуті, яка була між її сестрою, позивачем та хлопчиком коли вони проживали разом вказувала, що позивач не цікавиться їх проблемами, не надає коштів. Переймається лише збереженням своїх речей. Також не прийняв майнової участі у похованні колишньої дружини.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що зазначені вище заперечення відповідача проти заявленого позову не можуть бути підставою невизнання батьківства позивача. Вони можуть бути предметом розгляду у іншому судовому процесі.

Разом з тим ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, відповідно до ст. 80 ЦПК України.

Незважаючи на те, що суд першої інстанції помилково розцінив висновок генотипоскопічного дослідження від 15.01.2019 року №20603, складений на замовлення позивача медико-генетичним центром «МАМА-ПАПА», як експертний, колегія суддів вважає, що указаний документ, а також інші наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності в повній мірі підтверджують факт батьківства позивача щодо малолітнього ОСОБА_4 .

Враховуючи, що відповідачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на спростування доказів позивача щодо підтвердження факту його батьківства відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , підстави для відмови в задоволенні позову - відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів, викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 367, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 лютого 2020 року.

Суддя - доповідач

Судді: