Справа № 755/2087/20
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

"10" лютого 2020 р. суддя Дніпровського районного суд м. Києва Гаврилова О.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання особи громадянкою України з правом отримання свідоцтва про народження, -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, викладеною російською мовою, в якій просить суд: «Признать мою дочь ОСОБА_2 гражданкой Украины, руководствуясь Законом Украины «О гражданстве» ст. 8, с правом получения свидетельства о рождении в ЕАКСе».

При цьому, зі змісту заяви вбачається, що метою звернення заявника до суду фактично є встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

10 лютого 2020 року вказану заяву було передано в провадження судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частина 1 ст. 315 ЦПК України містить перелік фактів, справи про встановлення яких можуть бути розглянуті судом. Згідно частини 2 цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України визначенні в ст. 317 ЦПК України.

За правилами цивільного процесуального законодавства, заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175, 318 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Згідно ч. 4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Разом з тим, всупереч вимогам ЦПК, заявником зазначено лише його прізвище та ініціали, а не повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), не вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта.

Крім того, в заяві не зазначено заінтересованих осіб, якими в даному випадку є матір дитини - ОСОБА_3 та Дніпровський районний у м.Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), не вказано їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

У заяві, серед іншого, повинні бути зазначені докази, що підтверджують факт та до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини (ст.318 ЦПК України).

Суд звертає увагу заявника, що відповідно до ст. 7 ч. 1 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Відповідно до вимог ч. 4, 7 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду.

Пунктом 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини, серед іншого, є: медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня

2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за

№ 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року № 9.

Як убачається з долучених до заяви документів, Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відмовив ОСОБА_1 у проведені державної реєстрації народження з посиланням на те, що надане заявником медичне свідоцтво про народження серії 35 № 023116 від 23 червня 2017 року видане Алуштинською центральною міською лікарнею, отже видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно вимог Закону, підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є саме медичне свідоцтво про народження.

При цьому, до матеріалів заяви медичне свідоцтв про народження не долучено.

Крім того, заява викладена російською мовою.

Відповідно до ч.1 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Частиною 1 ст. 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року у справі (№ 10-рп/99) за конституційними поданнями 51 народного депутата України про офіційне тлумачення положень статті 10 Конституції України щодо застосування державної мови органами державної влади, органами місцевого самоврядування та використання її у навчальному процесі в навчальних закладах України (справа про застосування української мови) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Заява подана громадянином України, доказів того, що заявник має необхідність забезпечення у процесі використання ним російської мови як рідної мови, або ж, що він не володіє або недостатньо володіє державною мовою, матеріали заяви не містять, тому і відсутні підстави для прийняття судом заяви, викладеної іноземною мовою.

Таким чином, заява повинна бути викладена державною (українською) мовою.

З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, заява підлягає залишенню без руху, заявнику необхідно в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути зазначені в ній недоліки. Для усунення недоліків заяви подати в письмовому вигляді заяву з урахуванням наведених в ухвалі суду недоліків щодо її змісту, а також викласти прохальну частину заяви у спосіб, що забезпечить поновлення прав дитини заявника та у спосіб, передбачений законом, долучивши докази на підтвердження викладених у заяві обставин.

До виправленої заяви необхідно додати її копії та копії доданих до неї документів для вручення заінтересованим особам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 185, 293, 294, 315, 318 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про визнання особи громадянкою України з правом отримання свідоцтва про народження - залишити без руху та запропонувати заявнику в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вищезазначені недоліки.

У випадку неусунення недоліків, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д я