Провадження № 2/161/3052/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 жовтня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

28.07.2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказали, що вони є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якій, окрім них, також зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 . Останній, являється колишнім чоловіком ОСОБА_1 , з травня 2018 року по даний час за адресою своєї реєстрації не проживає та взагалі не з`являється, не оплачує комунальних послуг, а також не бере участі в утриманні квартири. З травня 2018 року жодних відомостей про себе відповідач не повідомляв, місцезнаходження його не відоме. Кількість зареєстрованих в квартирі осіб впливає на вартість комунальних послуг, отримання субсидій та інших соціальних допомог, а тому вони змушені нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що істотно впливає на реалізацію їх права власності на вищевказану квартиру. Враховуючи викладене, просять суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

До початку судового засіданні від позивачів надійшло спільне клопотання з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просить їх задовольнити, щодо проведення заочного розгляду справи не заперечують (а.с. 25).

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні судові повістки (а.с. 20, 29), які надсилалися йому за місцем його реєстрації (згідно довідки УДМС України у Волинській області а.с. 18), а також судовим оголошенням, яке було розміщено на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 28). Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , являються співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, серії ССО № 197216, номер витягу: 21197038 від 09.12.2008 (а.с. 9).

Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в квартирі АДРЕСА_2 серії А № 90105, у даному житловому приміщенні також зареєстрований, зокрема, відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10-13).

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є колишнім чоловіком позивачки ОСОБА_1 та являється батьком позивача ОСОБА_2 . Дана обставина стверджується заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.01.2019 року (а.с. 14-15).

Як вбачається із листа Луцького ВП ГУНП у Волинській області № 3/677/58/04-20 від 04.03.2020 року, в ході проведення перевірки та опитування сусідів було підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 з травня 2018 року по даний час не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Вищевказана норма чинного законодавства кореспондується з положенням ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 будучи членом сім`ї позивачів (батьком ОСОБА_2 ) без поважних причин не проживає у спірній квартирі понад 1 рік (з травня 2018 року по даний час).

Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності з дня його реєстрації, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

Крім того, суд вважає доведеним, що реєстрація ОСОБА_3 в належній позивачам квартирі, впливає на вартість комунальних послуг, отримання субсидій та інших соціальних допомог, у зв`язку з чим останні змушені нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що обмежує реалізацію їх права власності на житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі передбачені законодавством підстави для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_2 .

Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Отже, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямпідлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З вищевикладеної норми закону слідує, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 840,80 грн. понесені останньою при сплаті судового збору.

На підставі ст. 150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 28 жовтня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська