Номер провадження 2/754/5344/20 Справа №754/7102/20
Деснянський районний суд м. Києва
в складі: Головуючого - судді - Панченко О.М.
при секретарі - Тимошенко К.Г.
представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Ухвалою суду від 19.06.2020 р. відкрито провадження за даним позовом з призначенням справи до розгляду в підготовче провадження у загальному порядку.
Протокольною ухвалою суду від 30.09.2020 р. підготовче засідання закрито, розгляд справи призначено по суті.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд винести рішення про задоволення позову, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем свого проживання, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов, відповідач не подав.
Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача.
Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У подальшому, у 1998 році квартира була приватизована, в результаті чого власниками її в рівних долях є позивач, його донька та син, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14.08.1998 року.
Як зазначила представник позивача, позивач разом із співвласниками з 1992 року мешкали у квартирі, що підтверджується відомостями про реєстрації місця проживання внесених до паспортних документів позивача, доньки та сина шляхом проставлення в них штампів.
27.11.2007 року син позивача змінив місце реєстрації при цьому залишився власником частини квартири.
У 2007 році донька позивача уклала шлюб з відповідачем - ОСОБА_3 та 17.04.2012 року з письмової згоди усіх співвласників здійснила реєстрацію місця проживання свого чоловіка, як члена сім`ї наймача у квартирі.
Як зазначив в своєму позові позивач, в подальшому, у січні 2019 року відповідач забрав з квартири свої особисті речі, покинув житло та до часу подання позовної заяви в квартирі не проживає, спільного господарства з іншими наймачами не веде, що підтверджується актами від 09.01.2019 року, 14.02.2020 року, 13.05.2020 року про обстеження місця проживання.
Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.06.2019 року шлюб між донькою позивача та відповідачем було розірвано.
Відповідно до п.1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
З положень ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.
Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Положеннями статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з ч.3 ст.12 , ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення по справі і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_8 пояснила, що проживає у квартирі ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сусідкою позивача, десь вже два роки не бачать відповідача ні в квартирі, де він раніше проживав, ні біля будинку. Раніше, коли він проживав, вона бачила його постійно.
Крім того, відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. В матеріалах справи містяться акти від 09.01.2019 року,14.02.2020 року, 13.05.2020 року, складені комісією у складі сусідів, які проживають і зареєстровані у бідинку АДРЕСА_2 про те, що відповідач зареєстрований але не проживає у квартирі АДРЕСА_3 .
Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин тривалий час.
Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад дванадцять місяців з поважних причин. Він виїхав із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача відповідачу не чинилися.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи той факт, що відповідач без поважних причин понад дванадцять місяців в квартирі не проживає, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840.80 грн.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 77, 81, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору в суммі 840.80 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя