ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року м. Чернівці

справа № 713/532/20

провадження 22-ц/822/511/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 квітня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 .

У заяві вказувала, що 26.10.2003 року уклала шлюб з ОСОБА_1 . У шлюбі народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Вижницького районного суду від 31.10.2019 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в мінімальному розмірі. Однак, ОСОБА_1 аліменти не сплачує, а дітьми взагалі не цікавиться.

Рішенням Вижницького районного суду від 23.03.2020 року шлюб між ними розірвано.

Вона є фізичною особою-підприємцем і відкрила продуктовий магазин, який є єдиним джерелом доходу. ОСОБА_1 тривалий час ніде не працює, підприємницькою діяльністю не займається. Зловживає алкоголем, тому з метою отримання коштів та вживання алкогольних напоїв, приходить до неї на роботу в магазин. Такі дії призводять до позбавлення її джерела доходів та неможливості утримувати себе та дітей. У зв`язку з цим її та дітей утримають її батьки.

Останні півроку ОСОБА_1 систематично вчиняє насильство щодо неї на роботі та в будинку, де вони проживають разом з дітьми. Він нецензурно лається, свариться та наносить їй побої, в тому числі у присутності дітей та її батьків.

10.12.2019 року ОСОБА_1 , перебуваючи в приміщенні магазину ( АДРЕСА_1 ж) вчинив суперечку, в ході якої ображав її нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насильство щодо неї. Постановою Вижницького районного суду від 09.01.2020 року його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу.

16.12.2010 року ОСОБА_1 , перебуваючи в жилому будинку, де проживають разом з дітьми, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив суперечку з нею, в ході якої ображав її нецензурною лайкою та погрожував, вчинив психологічне насильство. Постановою Вижницького районного суду від 20.02.2020 року встановлено зазначені обставини та наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. ОСОБА_1 оголошено усне зауваження.

Однак, насильство з боку колишнього чоловіка не припинилось.

У березні 2020 року заявниця звернулася до поліції із заявою про вчинення насильства колишнім чоловіком ОСОБА_1 Листом №1989/123/48/01-2020 від 02.04.2020 року Вижницьке ВП повідомило, що проведено перевірку та складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 КУпАП.

01.04.2020 року поліцією винесено терміновий заборонний припис щодо кривдника - ОСОБА_1 та заборонено йому з 01.04.2020 року до 10.04.2020 року входити та перебувати в її місці проживання, а також в будь-який спосіб контактувати з нею.

Завдяки терміновому заборонному припису вдалося зачинитись в будинку та не допустити ОСОБА_1 в будинок, де проживає з дітьми.

У березні 2020 року ОСОБА_1 переїхав до своїх батьків в АДРЕСА_2 , де фактично проживає по даний час.

Терміновий заборонний припис дозволив уникнути насильства з боку кривдника в будинку, де проживає з дітьми. Однак, навіть після переїзду кривдника до іншого місця проживання, він продовжує залякувати її, ображати та нецензурно лаятись.

Також ОСОБА_1 продовжує перешкоджати їй працювати в магазині.

Вона побоюється, що після завершення термінового заборонного припису, ОСОБА_1 знову повернеться до будинку, де проживає з дітьми, і вона не зможе захистити себе та дітей.

Враховуючи неефективність раніше вжитих заходів до кривдника, які полягали у накладенні штрафу та проведенні профілактичних бесід, а також систематичність психологічного насильства над нею, вважає, що ОСОБА_1 буде продовжувати вчиняти насильство, якщо не здійснити заходів впливу, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З метою забезпечення її безпеки і недопущення подальшого вчинення психологічного насильства ОСОБА_1 щодо неї просила видати обмежувальний припис щодо нього строком на шість місяців, яким заборонити ОСОБА_1 : перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою за адресою АДРЕСА_1 ; перебувати та наближатися до місця її роботи за адресою АДРЕСА_1 , ближчу ніж на 100 метрів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 квітня 2020 року заяву ОСОБА_2 - задоволено частково.

Видано обмежувальний припис - заборонено кривднику ОСОБА_1

- перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою АДРЕСА_1 з постраждалою особою - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- наближатися до місця роботи постраждалої особи - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке розташоване по АДРЕСА_1 на відстань, ближчу ніж 100 метрів.

Обмежувальний припис видано строком на 6 (шість) місяців.

Про видачу обмежувального припису кривднику інформувати Вижницьке відділення поліції Кіцманського відділу поліції ГУНП в Чернівецької області для взяття громадянина ОСОБА_1 на профілактичний облік, а також Районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Вижницької районної державної адміністрації та Берегометську селищну раду Вижницького району Чернівецької області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, які мають значення для справи.

Посилається на те, що дії дружини ОСОБА_2 по притягненню його до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпПАП по встановленню обмежувальних заходів, по виклику поліції є нічим іншим, як обраним нею способом з метою виселення його з житла, позбавлення його права власності на житловий будинок, позбавлення його будь-яких прав і обмеження права власності на будівлю магазину і використання її у підприємницьких цілях, позбавлення його засобів до існування, перерозподілу їхнього бізнесу.

А також вказує на те, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення. Посилається на те, що аргументи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено що з 26.10.2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Вижницького районного суду від 23.03.2020 року по цивільній справі №713/1896/19 (провадження №2/713/43/20) шлюб між сторонами розірвано.

У шлюбі народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серія НОМЕР_1 від 20.02.2006 року та серія НОМЕР_2 від 18.06.2009 року, виданих виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області.

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору довічного утримання (догляду) серія НОМЕР_3 , посвідченого 24.05.2008 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В., зареєстрованому в реєстрі за №4584 та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23588012, виданого 14.08.2009 року ДКП «Вижницьке РБТІ».

З 14.11.2005 року ОСОБА_2 зареєстрована фізичною особою-підприємцем, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_4 .

ОСОБА_1 не зареєстрований фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.04.2020 року.

10.12.2019 року ОСОБА_2 звернулася у Вижницьке ВП з приводу вчинення домашнього насильства її чоловіком ОСОБА_1 , що підтверджується копією листа №6573/123/48/01-19 від 11.12.2019 року.

Постановою Вижницького районного суду від 09.01.2020 року по справі №713/2287/19 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн. в дохід держави.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , о 13.00 год., перебуваючи приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_6 », в АДРЕСА_2 по АДРЕСА_1 , Вижницького району, вчинив суперечку з дружиною ОСОБА_2 , в ході якої ображав її нецензурною лайкою. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.14 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вчинив домашнє насильство психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Постанова набрала законної сили 20.01.2020 року.

16.12.2019 року ОСОБА_2 звернулася у Вижницьке ВП з приводу вчинення домашнього насильства її чоловіком ОСОБА_1 , що підтверджується копією листа №6699/123/48/01-2019 від 16.12.2019 року.

Постановою Вижницького районного суду від 20.02.2020 року по справі №713/285/20 звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП, в зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, оголошено Морочко Д.О. усне зауваження та провадження по справі закрито.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , о 02.00 год., перебуваючи по місцю проживання в АДРЕСА_1 , вчинив суперечку з дружиною ОСОБА_2 , в ході якої ображав її нецензурною лайкою та погрожував. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вчинив домашнє насильство психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.Постанова набрала законної сили 02.03.2020 року.

27.03.2020 року ОСОБА_2 звернулася у Вижницьке ВП з приводу вчинення домашнього насильства її колишнім чоловіком ОСОБА_1

Листом Вижницького ВП №1989/123/48/01-2020 від 02.04.2020 року ОСОБА_2 повідомлено, що відомості, викладені у зверненні зареєстровано в інформаційно- телекомунікаційній системі ІПНП Вижницького ВП від 27.03.2020 року за №1190. Проведеною перевіркою встановлено, що в даній події вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП. Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення по ст.173-2 КУпАП, який буде направлено на розгляд до суду та проведено профілактичну бесіду про недопущення в подальшому вчинення насильства в сім`ї.

01.04.2020 року ДОП СП Вижницького ВП ОСОБА_6 виніс терміновий заборонний припис стосовно кривдника, яким ОСОБА_1 на строк 10 діб з 01.04.2020 року по 10.04.2020 року заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_2 та заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частиною другою ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування)

з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті1 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься

в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня

2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу

у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

З огляду та встановлені судом обставини щодо наявності психологічного насильства, яке систематично чинить ОСОБА_1 щодо колишньої дружини ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що існує реальна ймовірність повторного вчинення домашнього насильства кривдником, а тому заявник, яка є жертвою такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановлюючи максимальний строк обмежувального припису - 6 місяців, не зазначив чи існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання наслідків його вчинення щодо постраждалої особи.

Колегія суддів вважає, що достатнім буде встановлення обмежувального припису строком на 3 місяці.

Доводи ОСОБА_1 про не належне повідомлення його про розгляд справи є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України передбачено що заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особи вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Суд дотримався зазначеної вимоги закону та здійснив виклик особи відповідно до цих норм, що підтверджується матеріалами справи, зокрема оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи всі обставини справи, рішення суду в частині визначення строку обмежувального припису слід змінити, встановивши строк обмежувального припису - 3 місяці.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 квітня 2020 року в частині визначення строку обмежувального припису змінити, встановивши строк обмежувального припису - 3 місяця.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови - 9 червня 2020 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: І.Н. Лисак

А.І. Владичан