233 № 233/3383/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.,

за участю секретаря Аллік Ю.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження із повідомленням сторін в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

24 липня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.04.2010 року в загальному розмірі 131925,80 грн. та судових витрат у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначив, що 09.04.2010 р. між ним та відповідачем по справі було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви приєднання, який складається із самої заяви та, запропонованих АТ КБ «Приватбанк» «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою». Відповідач отримав кредитний ліміт, який пізніше було збільшено до 17000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач кредитні зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 30.04.2020 р. утворилась заборгованість в розмірі 1123966,71 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 16077,68 грн, заборгованість за відсотками - 1103002,67 грн, нарахована пеня 4886,36 грн. Але, користуючись правом кредитодавця, просив стягнути частину суми заборгованості за кредитом в розмірі 131925,80 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 16077,68 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 09.04.2010 року по 30.07.2017 року - 115848,121 грн., а також відшкодувати витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 2102,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав свої заперечення у наданому відзиві на позов у якому зазначив, що термін дії останньої отриманої ним картки, згідно довідки наданої позивачем, сплив 30 квітня 2017 року. Щодо надходження на цю картку, строк дії якої закінчився, 16.04.2018 року суми 977,48 грн., то він не має до цього ніякого відношення. Тому просив суд застосувати позовну давність до боргу, що стягується, та відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.67-68).

Представник позивача надав відповідь на відзив у якій наполягав на задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на визначений в Умовах договору строк позовної давності у 50 років (а.с.87-90).

З`ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 09.04.2010 р. між сторонами по справі було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви приєднання, який складається із самої заяви та, запропонованих АТ КБ «Приватбанк» «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою». Відповідач отримав кредитний ліміт, який пізніше було збільшено до 17000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У подальшому розмір відсоткової ставки також збільшився до 42% річних. (а.с.8).

Відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Станом на 30.04.2020 року відповідач має заборгованість перед банком в сумі 1123966,71 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 16077,68 грн., заборгованість за відсотками - 1103002,67 грн., нарахована пеня 4886,36 грн.

Користуючись правом кредитодавця, позивач просить стягнути частину суми заборгованості за кредитом в розмірі 131925,80 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 16077,68 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 09.04.2010 року по 30.07.2017 року - 115848,121 грн.,

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 Правил користування платіжною карткою.

Відповідно до п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг Банк має право змінювати тарифи та інші невід`ємні частини Договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою.

Відповідно до п. 6.3 Умов та Правил надання банківських послуг до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції по картрахункам.

Відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Згідно п. 6.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за Договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди Банку.

До винагороди банку відноситься сума процентів за користування кредитом, у тому числі за користування простроченим кредитом та овердрафтом, плата за випуск та обслуговування платіжної картки.

Отже, факт укладення договору кредиту підтверджено наявною у справі копією заяви-анкети та Умов і правил надання банківських послуг та розмір заборгованості підтверджено розрахунком, доданим позивачем до позовної заяви, тому суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на таку обставину, як пропуск Банком строку позовної давності.

За положеннями ст. ст. 256-258,261,266-267 ЦК України загальна позовна давність-строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, становить три роки, до вимог про стягнення неустойки таки строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленій сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стаття 266 ЦК України встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв`язку з чим застосування наслідків позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів, пені та штрафів.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовується судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2891цс16, не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності погашення боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Картка діє в межах визначеного нею строку. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Згідно довідки АТ «КБ Приватбанк» ОСОБА_1 отримав наступні кредитні картки:

№ НОМЕР_1 з терміном дії до 02/09;

№ НОМЕР_2 з терміном дії до 02/13;

№ НОМЕР_3 з терміном дії до 05/15;

№ НОМЕР_4 з терміном дії до 06/15;

№ НОМЕР_5 з терміном дії до 04/17 (а.с.19).

Правила користування платіжною карткою є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Украдений договір визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту; за таким договором перебіг загальної позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України)

Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк». Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки,а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку, 16.04.2018 року по даному рахунку проведена банківська операція: погашення заборгованості РЕФ, SAMDN7132, ІНН НОМЕР_6 , поповнення картки, тобто проведення банківської операції мало місце після строку дії картки (а.с.9).

Відповідач в судовому засіданні заперечує оплату цього платежу.

Позивачем не представлено доказів походження коштів в розмірі 977,48 грн., перерахованих на рахунок відповідача (в результаті якої операції надійшла ця сума, з якого банківського рахунку надійшла, розрахункові документи, квитанції), тобто суду не подано доказів, що ці кошти були сплачені особисто відповідачем або уповноваженою на це особою, яка представляє відповідача у відносинах з позивачем в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності, тобто факту визнання відповідачем боргу після закінчення строку дії картки.

Отже, сума 977,48 грн. не можна вважати погашення простроченої заборгованості з іншої карти 16.04.2018 року із зазначенням деталі операції вольовою дією позичальника з погашення боргу, оскільки не підтверджена належними доказами.

Окрім того, як вбачається з розрахунку, після проведення операції 16.04.2018 в сумі 297,37 грн. змінилася сума нарахованих відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом та залишок простроченої заборгованості по відсоткам, проте нарахування процентів позичальнику після спливу дії кредитного договору, що відповідає останньому місяцю на картці - квітень 2017 р., не відповідає вимогам матеріального права і не узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12ц від 28.03.2018 року, де вмотивовано законодавчо врегульоване припинення нарахування процентів із закінченням строку дії кредитного договору і подальше право кредитора вимагати захисту свого суб`єктивного права шляхом пред`явлення вимог за ст. 625 ЦК України.

Отже, з урахуванням недоведеності здійснення відповідачем платежу після строку дії картки, тобто після 30.04.2017 року (строк дії картки до 04.2017 р.), приймаючи до уваги вищезазначені постанови ВСУ, а також той факт, що доказів на підтвердження подовження (пролонгації) строку дії платіжної картки від № НОМЕР_5 суду не надано, перебігу позовної давності протягом вказаного строку не малося, оскільки самостійних дій на погашення кредиту боржником після 30.04.2017 року не вчинялося, суд приходить до висновку, що початок перебігу строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався 01.05.2017 року.

Крім того, суд зауважує, що позивач, заперечуючи проти доводів відповідача, зазначених у відзиві на позовну заяву в частині застосування строків позовної давності, у відповіді на відзив зазначив, що строк позовної давності згідно п. 1.1. 7.31 Умов договору становить 50 років, тому не є пропущеним.

Інших заперечень щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності від позивача не надходило.

З цього приводу суд вважає за необхідним зазначити наступне.

Згідно зі ст. 529 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

Матеріали справи не містять даних щодо належного оформлення сторонами у справі письмової угоди щодо збільшення строку позовної давності до 50 років.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

Враховуючи вищезазначені норми права, а також такі обставини, що строк дії картки 04.2017 рік включно, тобто початок перебігу строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався 01.05.2017 року, позов подано до суду 16.07.2020 року згідно дати відправки на конверті (а.с.58), останній платіж був здійснений 17.10.2014 року (а.с.12), в подальшому мало місце автоматичне списання грошей з банківської картки, факт переривання строку позовної давності не знайшов свого підтвердження, договір про збільшення строку позовної давності до 50 років сторонами не укладався, суд приходить до висновку про те, що позов подано до суду з пропуском строку позовної давності, у зв`язку з цим є всі підстави для його застосування згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України і, відповідно, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256-258, 261, 266-267, 525, 526, 530, 549, 550, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя