Справа № 177/1273/20
Провадження № 2/177/838/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 грудня 2020 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

за участі: секретаря Короновської Д. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з зазначеною позовною заявою та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.12.2010 у розмірі 134810,27 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 27.12.2010 між сторонами укладений договір про надання банківських послуг № б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 15000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказаний договір складається із Анкети - Заяви, Умов і Правил надання банківських послуг, а також Правил користування платіжною карткою та фактично є договором приєднання до умов встановлених банком, згоду на укладення якого відповідач підтвердила своїм підписом у Заяві.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

В порушення умов зазначеного договору та ст.ст. 526, 530 ЦК України відповідач належним чином не виконав покладених на нього зобов`язань по погашенню кредиту, у зв`язку з чим, станом на 23.06.2020 утворилася заборгованість в загальному розмірі 268572,84 грн, яка складається з заборгованості по кредиту 14962,32 грн; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України 5630,16 грн; нарахованої пені 247980,36 грн, проте представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача лише частину суми заборгованості в загальному розмірі 134810,27 грн, яка складається заборгованості за кредитом 14962,32 грн; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та заборгованості за пенею за період з 27.12.2010 по 30.11.2018, в розмірі 114217,79 грн., а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, але надав клопотання в якому просив справу розглянути за його відсутності (а.с.81), просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав клопотання, в якому просив суд розглядати справу за його відсутності, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, так як позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду, про що надав суду відзив на позовну заяву (104-115, 116).

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК „ПРИВАТБАНК, яке змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (а.с. 5-6) та відповідачем, укладений договір про надання банківських послуг без номеру від 27.12.2010 (далі, - Договір), який складається із Заяви, Умов і Правил надання банківських послуг (далі, - Умови), Правил користування платіжною карткою та Тарифів (а.с. 13,14,15-40), згоду на укладення якого відповідач підтвердив своїм підписом у Заяві.

По суті вказаний Договір є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до Заяви та Тарифів позивач надав відповідачу платіжну картку та кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 15000,00 гривень, який відповідно до довідки про зміну умов кредитування було 04.09.2015 зменшено до 12920,00 грн., після чого 19.09.2016 зменшено до 0,00 грн (а.с.42), в обмін на обов`язок відповідача погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за його використання за базовою ставкою 2,5% в місяць (30,00 % на рік) (а.с. 14), а також сплачувати комісію на умовах, передбачених цим Договором (п.2.1.1.5.5. Умов).

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг передбачене право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту у будь-який момент.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії.

Як зазначив у позовній заяві позивач, всупереч умовам спірного кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконав, в результаті чого станом на 23.06.2020 утворилася кредитна заборгованість у розмірі 134810,27 гривень, (а.с. 43-73), яка складається із:

- заборгованості за кредитом 14962,32 гривень;

- заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦПК України 5630,16 гривень;

- заборгованості за пенею за період з 27.12.2010 по 30.11.2018 114217,79 грн.

Проте, відповідач, не погоджуючись із позовними вимогами зазначає, що позивачем при зверненні до суду пропущений строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п.2.1.1.2.11 Правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

В своєму відзиві відповідач зазначає, що останній раз отримав кредитну картку, 07.03.2012, яка була дійсна до вересня 2012 року, після чого, відповідач не перевипускав її.

В наданій позивачем довідці (а.с.41), зазначено, що відповідач отримав кредитні картки № НОМЕР_1 (дата випуску 08.12.2007, строк дії до квітня 2009 року), № НОМЕР_2 (дата випуску 02.06.2009, строк дії до червня 2012 року), № НОМЕР_3 (дата випуску 07.03.2012, строк дії до вересня 2015 року).

Крім того пунктом 2.1.1.4.6. Умов кредитування наданого позивачем, у даній справі, узгоджено право Банку достроково стягнути заборгованість в повному обсязі, і, відповідно, - обов`язок позичальника повернути кредит, нараховані відсотки, пеню, суми винагороди, комісій в повному обсязі у випадку порушення Позичальником зобов`язань визначених Умовами кредитування. При цьому, згідно цього пункту Умов кредитування, такий обов`язок у позичальника виникає на 91-й день з моменту порушення зобов`язань. Такі умови повернення кредиту обґрунтовано посиланням на ст.ст.212, 611, 651 ЦК України. Отже Умовами кредитування врегульовано питання дострокового повернення кредиту.

Останній платіж, відповідно до розрахунку заборгованості, здійснено відповідачем 03.06.2016, а позивач звернувся до суду 06.10.2020, тобто строк звернення до суду сплинув у позивача 02.09.2019 (з розрахунку 03.06.2016 + 90 днів, відповідно до п.2.1.1.4.6 Умов та Правил + 3 роки, відповідно до ст.. 257 ЦК України.)

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до кінця строку дії картки.

Суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом,то після спливу строку дії картки позивач не міг такі проценти нараховувати, а послідовно і пеню, за прострочене зобов`язання.

Виходячи з наведеного, суд погоджується з аргументами відповідача про те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, так як позивачем не доведено факт перевипуску відповідачем кредитної картки на довший строк, а строк відповідно до п. 2.1.1.4.6 Умов кредитування сплинув 02.09.2016.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141 ч.1, 247 ч.2, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 257, 261, 524, 525, 526, 611, 651 ч.2, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Суддя: