Справа № 308/1062/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу ДВС, старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС Дерев`янко Олександра Васильовича, державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС Ярешко (Кривка) Неллі Алексанівни на неправомірні рішення (в т.ч. у формі повідомлень), дії, бездіяльність державних виконавців, іншої уповноваженої особи Ужгородського МВ ДВС, зобов`язання вчинити дії (із змінами і доповненнями),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою у якій зазначає, що Ужгородським міськрайонним судом було постановлено судове рішення від 25.12.2015 року у справі № 2-6990/11, яке набуло законної сили 26.01.2016 року. Вказаним рішенням було розглянуто її зустрічний позов та покладено певні зобов`язання на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як співвласників на прав спільної сумісної власності, не перешкоджати їй у користуванні підсобними приміщеннями, отримувати і користуватися усіма комунальними послугами, а також не порушувати правила проживання і дотримуватися норм санітарного стану в квартирі за вищевказаною адресою. Для виконання вказаного рішення Ужгородським міськрайонним судом їй було видано від 26.01.2016 року два виконавчих листа № 2-6990/11 (25.12.2015) боржниками за якими є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Проте боржниками вказане судове рішення не виконується у добровільному порядку тому нею було подано 20.01.2017 року до Ужгородського МВ ДВС вказані виконавчі документи для виконання у примусовому порядку. 31.01.2017 року на її домашню адресу надійшло два повідомлення від 26.01.2017 року, відповідно старшого державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Дерев`янко О.В. та державного виконавця цього ж відділу Кривки Н.А. про повернення їй як стягувачу вказаних виконавчих документів без прийняття їх до виконання. При цьому інших постанов або рішень державних виконавців їй не направлено. Вважає, що вказані виконавчі листи повернуто їй як стягувачу неправомірно та без фактичного існування підстав, які визначено законом для повернення виконавчого листа Державні виконавці допустили неправомірні дії, бездіяльність коли фактично відмовилися виконувати покладені на них законом обов`язки щодо обов`язковості виконання у примусовому порядку рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.12.2015 року за вказаними виконавчими листами, чим порушили її права, свободи та охоронювані законом інтереси.

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово подавалися до суду доповнення до скарги (зі змінами і доповненнями) у яких ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до ст. 19 Конституції України, ч.1,2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб і та в порядку, які встановлені виконавчим документом і законом. Проте державними виконавцями не вжито таких заходів

Згідно з поданим до суду 13.09.2019 року доповненням до скарги (зі змінами і доповненнями) заявник (стягувач) просить визнати оскаржувані нею рішення (в т. ч. у формі повідомлення), дії, бездіяльність державних виконавців та іншої уповноваженої особи Ужгородського МВ ДВС неправомірними, направити до Ужгородського МВ ДВС оригінали двох самостійних виконавчих листів № 2-6990/11 (боржники, відповідно в одному ОСОБА_2 , в іншому ОСОБА_3 , які на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.12.2015 року № 2-6990/11 Ужгородським міськрайонним судом видано від 26.01.2016 року стягувачу ОСОБА_1 , якої їх було подано за двома її самостійними заявами від 20.01.2017 року до Ужгородського МВ ДВС для примусового виконання, зобов`язати уповноважену особу, державних виконавців Ужгородського МВ ДВС усунути порушення (поновити порушене право стягувача ОСОБА_1 ) прийняти для обов`язкової реєстрації два самостійні виконавчі листи від 26.01.2016 року № 2-6990/11 (боржники, відповідно в одному ОСОБА_2 , в іншому ОСОБА_3 ), зобов`язати державних виконавців Ужгородського МВ ДВС забезпечити виконання в повному обсязі вказаних виконавчих листів від 26.01.2016 року № 2-6990/11 (боржники, відповідно в одному ОСОБА_2 , в іншому ОСОБА_3 ) з рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.12.2015 року № 2-6990/11.

Заявник (стягувач) ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Також, 04.09.2020 року подала до суду заяву про відкладення розгляду усіх справ за її участі, що знаходяться на розгляді у суді у зв"язку з продовженням кардіологічної хвороби, однак доказів такого не надала і терміну на який строк просить відкласти судовий розгляд не зазначила. В той же час ОСОБА_1 неодноразово брала участь у попередніх судових засіданнях та надавала суду пояснення щодо поданої скарги , згідно яких просила задовольнити подану нею скаргу (із змінами і доповненнями). Тому, суд уважає за можливе провести розгляд справи за відсутності заявника, зважаючи на ту обставину , що позиція заявника суду відома.

Державні виконавці Дерев`янко О.В. та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені, причини неявки суду не відомі. Однак, у попередніх судових засіданнях державний виконавець Дерев"янко О.В. та державний виконавець Ярешко (Кривка) Н.А. надавали пояснення по суті скарги.

Так, у судовому засіданні, що відбулося 01.02.2019 року, державний виконавець Дерев`янко О.В. заперечив проти скарги, пояснивши, що повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 26.01.2017 року по виконанню виконавчого листа № 2-6990/11 від 26.01.2016 року виданого Ужгородським міськрайонним судом винесене ним у відповідності до п. 8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з ненаданням підтвердження сплати авансового внеску. Його дії є правомірними, та він діяв у відповідності з приписами закону. Просив суд відмовити у задоволенні скарги.

Державний виконавець Ярешко (Кривка) Н.А. у судовому засіданні, що відбулося 01.02.2019 року заперечила проти скарги, пояснивши, 23.01.2017 року на виконання до Ужгородського МВ ДВС надійшов виконавчий лист № 2-6990/11 від 26.01.2016 року виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як співвласників на праві спільної сумісної власності, не перешкоджати іншому співвласнику на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 у користуванні нею підсобними приміщеннями, а саме кухня (із газовою плитою та водопостачанням), ванною кімнатою (із душем та водопостачанням), коридором та балконом (із шнуром для сушки білизни) у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як співвласників на праві спільної сумісної власності, не перешкоджати іншому співвласнику на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 отримувати і користуватися їй усіма комунальними послугами у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . 26.01.2017 року вона, керуючись ст. ст. 17,19,20,25 Закону України «Про виконавче провадження» винесла повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання АСВП № 53270278, на підставі п. 8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з ненаданням стягувачем підтвердження сплати авансового внеску. Зазначила, що вказане повідомлення винесено нею у відповідності до закону, а тому просила суд відмовити у задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

А тому суд проводить розгляд справи у відсутності стягувача ОСОБА_1 та державних виконавців ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що 26.01.2017 року державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Кривка Н.А. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа боржником за яким є ОСОБА_3 стягувачу без прийняття до виконання

Згідно з вказаним повідомленням, державним виконавцем розглянуто заяву щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-6990/11 виданого 26.01.2017 року Ужгородським міськрайонним судом та встановлено, що стягувачем до заяви про примусове виконання виконавчого листа № 2-6990/11 від 26.01.2016 року не додано підтвердження сплати авансового внеску, у зв`язку з чим у відповідності до п. 8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто без виконання.

Також встановлено, що 26.01.2017 року старшим державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Дерев`янко О.В. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа боржником за яким є ОСОБА_2 стягувачу без прийняття до виконання

Згідно з вказаним повідомленням, державним виконавцем розглянуто заяву щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-6990/11 виданого 26.01.2017 року Ужгородським міськрайонним судом та встановлено, що стягувачем до заяви про примусове виконання виконавчого листа № 2-6990/11 від 26.01.2016 року не додано підтвердження сплати авансового внеску, у зв`язку з чим у відповідності до п. 8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто без виконання.

Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Визначене статтею 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка була чинною на час вчинення державним виконавцем дій та прийняття рішень, що оскаржуються, до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 % суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Авансовий внесок у виконавчому провадженні - це кошти, які підлягали внесенню стягувачем на окремий не бюджетний рахунок і використовувались виконавцем для організації та проведення виконавчих дій.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_6 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення) від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII зі змінами.

Положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII зі змінами, що визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення.

Рішення Конституційного Суду України вмотивовано тим, що визначенням положеннями частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язкової сплати авансового внеску особою, на користь якої ухвалене судове рішення, як необхідної умови початку примусового виконання цього рішення органом державної виконавчої служби, покладено на цю особу фінансовий тягар забезпечувати функціонування впровадженої державою системи виконання судових рішень, що не гарантує доступу для кожної такої особи до вказаної системи, отже, не забезпечує в усіх випадках і за будь-яких умов повного та своєчасного виконання цього рішення, його обов`язковості.

Конституційний Суд України зазначив, що держава має позитивний обов`язок забезпечувати виконання судового рішення, проте визначеними положеннями частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» правовим регулюванням щодо обов`язкового авансування початку примусового виконання судового рішення особою, на користь якої ухвалене це рішення, такий обов`язок держави перекладено на вказану особу, що нівелює сутність її конституційного права на судовий захист та суперечить положенням статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України.

З урахуванням наведеного суд вважає, що виходячи із гарантій, закріплених у статтях 55, 129, 129-1 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 ЦПК України, дії державних виконавців щодо повернення без прийняття до виконання виконавчих листів, поданих ОСОБА_1 , з мотивів несплати авансового внеску не можуть вважатись правомірними, оскільки перешкоджають доступу стягувачу до належного виконання судових рішень, отже, і доступу до правосуддя.

Зазначене узгоджується із правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.02.2020 року у справі № 554/9118/16-ц, від 08.04.2020 року у справі № 635/6709/15-ц та Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах: від 20 червня 2019 року у справі № 688/1619/17-ц (провадження № 61-24783сво18), від 05 вересня 2019 року у справі № 638/9278/16-ц (провадження № 61-33331сво18).

А тому враховуючи наведене суд приходить до висновку, що дії старшого державного виконавця Дерев`янко О.В. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.01.2017 року (виконавчого листа № 2-6990/11 виданого 26.01.2017 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, за яким стягувачем є ОСОБА_1 , а боржником ОСОБА_2 ). та дії державного виконавця Ярешко Кривка) Н.А. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.01.2017 року (виконавчого листа № 2-6990/11 виданого 26.01.2017 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, за яким стягувачем є ОСОБА_1 , а боржником ОСОБА_3 ), слід визнати неправомірними, а вищезазначені повідомлення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.01.2017 року скасувати

У такий спосіб забезпечується ефективне поновлення прав стягувача ОСОБА_1 на виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Щодо інших заявлених вимог суд виходить з того, що вчиняти дії спрямовані на пред`явлення виконавчих документів до виконання може лише стягувач, при цьому суд не уповноважений зобов`язувати до вчинення тих дій, які відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» мають здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, а тому в іншій частині заявлених вимог слід відмовити.

Керуючись Законом України Про виконавче провадження», Рішенням Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019, справа № 3-368/2018(5259/18), статтями 10, 150, 258-261, 268, 354, 450, 451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу ДВС, старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС Дерев`янко Олександра Васильовича, державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС Ярешко (Кривка) Неллі Алексанівни на неправомірні рішення (в т.ч. у формі повідомлень), дії, бездіяльність державних виконавців, іншої уповноваженої особи Ужгородського МВ ДВС, зобов`язання вчинити дії (із змінами і доповненнями) задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Дерев`янко О.В. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.01.2017 року (виконавчого листа № 2-6990/11 виданого 26.01.2017 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, за яким стягувачем є ОСОБА_1 , а боржником ОСОБА_2 ). та дії державного виконавця Ярешко Кривка) Н.А. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.01.2017 року (виконавчого листа № 2-6990/11 виданого 26.01.2017 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, за яким стягувачем є ОСОБА_1 , а боржником ОСОБА_3 ).

Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.01.2017 року (виконавчого листа № 2-6990/11 виданого 26.01.2017 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, за яким стягувачем є ОСОБА_1 , а боржником ОСОБА_2 ), винесене старшим державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Дерев`янко О.В. скасувати.

Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.01.2017 року (виконавчого листа № 2-6990/11 виданого 26.01.2017 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, за яким стягувачем є ОСОБА_1 , а боржником ОСОБА_3 ), винесене державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Кривка Н.А. скасувати.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.А. Придачук