ПОСТАНОВА

Іменем України

26 жовтня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/2011/17

провадження № 22-ц/4809/1097/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Чельник О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі судді Павелко І.Л. від 13 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

В березні 2017 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яким просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь 106 000,00 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором KGN0AN08630477 від 28.01.2008 року, яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 30 972,25 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 24 521,47 грн; заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 1773,64 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 48 732,64 грн. та судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.

В обґрунтування позову зазначив, що між позивачем та ОСОБА_1 20.01.2008 року було укладено кредитний договір KGN0AN08630477 за умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 48854,76 грн. терміном повернення до 25.01.2013 р. під 15.48 % річних.

Для виконання умов кредитного договору він був забезпечений заставою у вигляді автомобіля DAEWOO, модель Nexia 1.5, рік випуску - 2007, колір - жовтий, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Крім того, для забезпечення виконання кредитного договору між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 виступив поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_1 перед банком.

Вказав, що через невиконання відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 14.02.2017 р. становила 265091,81 грн., яка складається з із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 30 972,25 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 24 521,47 грн; заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 1773,64 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 207824,45 грн.

При цьому, позивач вказав, що залишає за собою право просити суд стягнути лише частину зазначеного боргу.

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 13 квітня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 30 972,25 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 23 980,50 грн.; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 773,64 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 48 732,64 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В задоволенні позовних вимог про стягнення боргу з ОСОБА_2 відмовити. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 і АТ КБ «Приватбанк» подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 в тексті своєї скарги зазначив про помилковість висновків суду щодо обчислення заборгованості за кредитом без врахування строків позовної давності, про які він просив у тексті відзиву на позовну заяву. Просив скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення.

АТ КБ «Приватбанк» в своїй апеляційній скарзі не погодився з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог щодо поручителя ОСОБА_2 , оскільки строк для припинення поруки, визначений договором поруки, не настав. Сторони визначили 5-ти річний строк позовної давності. Тому, на думку банку, підстави для відмови в позові до ОСОБА_2 за минування строків позовної давності відсутні.

Дослідивши матеріали справи, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 28.01.2008 року уклали кредитнй договір KGN0AN08630477.

В забезпечення виконання зобов`язання за договором KGN0AN" КБ «ПРИВАТБАНК» укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_2 .

Предметом застави є автомобіль марки DAEWOO, модель Nexia 1.5, рік випуску - 2007, колір - жовтий, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 всієї суми заборгованості, заявленої позивачем, при цьому, відмовив у солідарному стягненні з поручителя ОСОБА_2 , пославшись на пропущення строків позовної давності в цій частині.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно ст..629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Відповідно до умов кредитного договору від 28.01.2008 р. кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості - 25.01.2013 р. шляхом сплати ануїтентних платежів з 24 по 28 числа кожного місяця протягом строку погашення.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

ОСОБА_1 заявив про застосування строків позовної давності в суді першої інстанцій в тексті відзиву на позовну заяву (т. 1, а.с. 100-103).

У випадку встановлення умовами договору окремих самостійних зобов`язаннь, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст.252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За правилами ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору, хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відтак, у межах строку кредитування до 25.01.2013 р. ОСОБА_1 мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Починаючи з 26.01.2013 р. відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція викладена в постанові від 28.03.2018 № 444/9519/12 Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, стягнення судом першої інстанції заборгованості по відсоткам, пені і комісії, що були нараховані після спливу визначеного договором строку кредитування, є безпідставним.

Враховуючи, що умовами договору встановлено 5-річний строк позовної давності, стягненню підлягають заборгованість за кредитом (тіло кредиту) - 30 972,25 грн., та нараховані до сплати платежі за кредитним договором в межах п`яти років, що передували зверненню до суду - з квітня 2012 року по 25.01.2013 р., що становить 1513.79 грн. відсотків, 24446.77 грн. пені, 116.36 грн. комісія. Всього до стягнення підлягає з боржника - 57049.17 грн.

З приводу зобов`язань ОСОБА_2 за договором поруки від 13.02.2008 року колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с. 4-6), починаючи з 28.01.2008 року процентна ставка нараховувалася банком саме в такому розмірі - 15,48 % . (1,29% х 12 міс), а починаючи з 01.02.2009 року розмір процентної ставки банк почав нараховувати в розмірі - 27,12 % .

Договором поруки не передбачено випадку збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Враховуючи, що банк в односторонньому порядку без згоди довірителя збільшив розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами з 15,48 % на 27,12 %, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, порука припиняється.

Вказане є самостійною підставою для відмови в позові до ОСОБА_2 .

Отже, висновок суду про відмову в позові до ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском строків звернення до суду є безпідставним.

Згідно ч.1 с. 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення.

Суд першої інстанції в результаті неповного з`ясування обставин дійшов помилкових висновків по суті спору, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати суд стягує з ОСОБА_1 на користь банку 864 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов та Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в розмірі 30 972,25 грн., заборгованість по відсоткам -1513,79 грн., 24446,77 грн. - пеня, 116, 36 грн. - комісія, а всього - 57049,17 грн.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 864 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

О.А.Письменний О.Л.Дуковський О.І.Чельник