Провадження № 2/760/3961/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі:головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Ступак М.С.

за участю представника позивача - Чендакової І.О.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська - Житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 56 660 грн., суму інфляційних нарахувань у розмірі 7374,39 грн., 3 % річних - 1 707,86 грн., а також судовий збір в розмірі 1 762 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» обслуговує будинок АДРЕСА_1 , відповідно до наказу № 7 ПАТ «Радіант» від 4 березня 2013 року про передачу на баланс, обслуговування та експлуатацію жилого - офісного комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями торгово-офісного призначення, торговим центром та АДРЕСА_1 та надає його співвласникам житлово-комунальні послуги.

В будинку АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.02.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 390.

Відповідач у добровільному порядку заборгованість з оплати житлово-комунальні послуги не погашає, у зв`язку з чим позивач звернулося до суду із вказаним позовом.

З урахуванням викладеного вище просило позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі було визначено учасникам судового розгляду строки на подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень та пояснень щодо позову в порядку передбаченим статтями 179-181 ЦПК України.

14.12.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У поданому відзиві відповідач вказує, що квартирою АДРЕСА_3 ніхто не користується, послуг по утриманню будинку та прибудинкової території відповідач не отримував та є тільки власником даної квартири.

Зазначає, що відповідач послуг із централізованого опалення не отримувала, оскільки лічильники теплової енергії на квартиру АДРЕСА_3 не встановленні, опалювальні елементи до опалювальної мережі не підключені.

29.12.2018 до суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву.

29.12.2018 до суду від відповідача надійшли заперечення про розгляд справи в спрощеному провадженні та призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.02.2019 року справу призначено до судового розгляду у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала із підстав наведених у ньому та просила його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечила із підстав наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях, просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до наказу № 7 Публічного акціонерного товариства «Радіант» від 4 березня 2013 року жилово-офісного комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями торгово-офісного призначення, торговим центром та підземним паркінгом по вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського у Шевченківському районі м. Києва передано на баланс, обслуговування та експлуатацію Товариству з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (а.с. 10).

За таких обставин, ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , яка надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій відповідно до умов укладених договорів із споживачами, згідно з тарифами, які затверджено розпорядженням Київської міської державної адміністрації, тобто є виконавцем послуг.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 7 лютого 2014 року, що укладений між ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» (продавець) (а.с. 7).

Відповідно до ст.319, 322, 360, 382 ЦК України, відповідач, як власник квартири зобов`язана утримувати свою власність, нести витрати на її утримання.

Відповідно до ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги.

Згідно п. 5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017р., індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки встановлені відповідними договорами.

Позивач зазначає, що відповідачем оплата за житлово-комунальні не здійснюється, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості складає: за послуги із утримання будинку та прибудинкової території - 13 490,25 грн., за послуги із опалення - 43 169,90 грн. за період із 01.04.2015 по 31.03.2018 (а.с. 8-9).

У судовому засіданні відповідач зазначила, що між нею та позивачем не було укладено договору про надання житло-комунальних послуг.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» 19.12.2017 із заявою про укладення угоди про утримання будинку та прибудинкової території, а також договору про реструктуризацію заборгованості (а.с. 120).

Листом вих. № 1423 від 13.12.2017 ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» надіслало ОСОБА_1 два примірники договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води (а.с. 125-130).

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

За умовами п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 1 ч .3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошових коштів за надані послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 .

Згідно положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення із відповідача заборгованості за послуги із утримання будинку та прибудинкової території є обґрунтованими.

Згідно розрахунку наданого позивачем заборгованість за послуги із утримання будинку та прибудинкової території за період із 01.04.2015 по 31.03.2016 складає 13 490,25 грн.

Відповідачем свого розрахунку заборгованості на спростування розрахунку заборгованості позивача не надано, тому суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованість за послуги із утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 13 490,25 грн.

У судовому засіданні відповідач зазначила, що послуги із централізованого опалення вона не отримує, а також те, що квартира не приєднана до теплової мережі будинку.

Представник позивача у судовому засіданні проти даних обставин заперечувала, вказувала, що квартира позивача приєднана до теплової мережі будинку та позивачу надаються послуги із опалення, не проживання позивача у вказаній квартирі не спростовує факт не надання позивачу даних послуг.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зазначили, що вони разом із позивачем періодично приїздили до квартири АДРЕСА_3 та у вказаній квартирі було відсутнє опалення.

Оцінюючю покази даних свідків у сукупності з наявними у справі доказами, суд не може прийнятиїх до уваги, оскільки дані свідки не могли вказати у який конкретно проміжок часу та із якої періодичністю вони знаходилися у квартирі АДРЕСА_3 щоб підтвердити факт відсутності у квартирі опалення на протязі усього періоду, за який позивач просить суд стягнути заборгованість, та, як наслідок, не надання позивачем даної послуги.

Разом з цим, суд вважає, що з боку відповідача не доведено, що їй не надавалися та не надаються послуги з централізованого опалення.

Заяви, які були надані суду з боку відповідача в якості доказів ( а.с. 41,42), не можуть бути підставою для встановлення судом обставин в підтвердження факту не надання відповідних послуг за період 2016-2018 р.р., оскільки вказані заяви не містять дати їх складання, не вказано чи здійснювався вимір температури повітря.

Крім того, у даних заявах, в тому числі у заяві від 08.12.2018 ( а.с. 43) міститься посилання на відсутність централізованого опалення та гарячої води, в той час, як квартира відповідача підключення до мереж теплопостачання та гарячого водовідведення, а спірний будинок вважається таким, що готовий до опалювального сезону за спірний період, що підтверджується відповідними актами ( а.с. 147-153)

Разом з цим, у вказаних заявах взагалі не вказано, які причини відсутності гарячої води чи централізованого опалення, що у свою чергу свідчить про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження своїх заперечень проти позову.

Аналізуючи матеірали справи, суд вважає, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають з дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання, тому суд приходить до висновку, що відсутність письмового договору про укладеного між позивачем та відповідачем, щодо надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача (відповідача) від оплати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг, а саме перерахунку за послуги є оформленні у відповідності до ст.18 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» акти претензії, які прийняті виконавцем послуг.

Судом встановлено, що будинок обладнано індивідуальною даховою газовою котельнею та комерційним вузлом обліку, які обліковують теплову енергію для житлової частини будинку.

Таким чином, встановлено обов`язок споживача оплачувати спожиту теплову енергію згідно показників комерційного вузла обліку та витрати теплової енергії розподільчими трубопроводами та ін.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 01.04.2015 по на 01.04.2018 заборгованість відповідача внаслідок неналежного виконання зобов`язань по утриманню власного нерухомого майна, шляхом не сплати житло-комунальних послуг перед позивачем становить 56660,15 грн. - сума основного боргу, 7374,39 грн. - сума інфляційних нарахувань, 1 707,86 грн. - 3 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.

Керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 610, 612, 625 ЦК України, ст. 10, 11, 57-61, 79, 209, 210, 212-215, 223, 228, 258, 259, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська - Житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги,задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська - Житлосервіс» (адреса місця знаходження: 02140, м.Київ, вул. Є.Чавдар, 3,) заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 56 660, 15 грн., суму інфляційних нарахувань у розмірі 7374,15 грн., 3 % річних - 1707,86 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Букіна О.М.