КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
======================================================================
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2020 року про повернення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом та просив суд першої інстанції стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 40680 доларів США, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за договором позики, що утворилась внаслідок невиконання договору поруки у розмірі 50 доларів США.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2020 року дії ОСОБА_1 щодо залучення до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_3 визнано зловживанням процесуальними правами, а позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що твердження суду першої інстанції про те, що позивачем було штучно залучено співвідповідачем у справі ОСОБА_3 з метою зміни підсудності розгляду справи не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Оскільки обґрунтованість позовних вимог вирішується під час розгляду справи по суті, а не під час вирішення питання про відкриття провадження у справі. Окрім того, визначення кола відповідачів, які братимуть участь у справі є правом позивача, а закон не містить застережень щодо пріоритетності одних вимог над іншими для визначення підсудності спору, тоді як встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду під час розгляду справи.

Також судом першої інстанції не було зазначено в чому саме полягає штучність заявленого позову, що призвело до передчасного постановлення ухвали про повернення позовної заяви.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду суду першої інстанції.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі на адресу суду апеляційної інстанції не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з урахуванням такого.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, зловживаючи своїми процесуальними правами, а саме зазначив співвідповідачем у справі ОСОБА_3 з метою зміни територіальної підсудності розгляду даної справи.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен з позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви передбачені ст. 175 ЦПК України, серед яких: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У випадку, якщо судом буде встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, то судом постановляється ухвала про залишення такої позовної заяви без руху у порядку встановленому ст. 185 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про те, що судом першої інстанції було передчасно зроблено висновок, що звернення до суду з даним позовом є зловживанням процесуальними правами з боку позивача, оскільки під зловживання процесуальними правами слід мати на увазі форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені в постанові суду від 06 вересня 2018 року у справі № 552/2378/17.

У даному випадку позивач звернувся до суду з позовом до двох відповідачів про стягнення заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням останніми зобов`язань за договором позики та договором поруки.

При цьому, нормами цивільного процесуального законодавства передбачено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (ст. 28 ЦПК України).

Таким чином, на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не можливо стверджувати про наявність зловживань з боку позивача при зверненні до суду з позовом за зареєстрованим місцем проживання одного з відповідачів, натомість суд першої інстанції зобов`язаний перевірити чи відповідає подана позовна заяви вимогам, що встановлені статтями 175, 177 ЦПК України, а всі інші обставини, в тому числі й обґрунтованість позовних вимог до кожного з відповідачів, з`ясовуються та встановлюються судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, недоведеність позовних вимог до двох відповідачів або до одного з них є підставою для відмови в задоволенні таких позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена з порушенням норм процесуального права, таким чином апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2020 року про повернення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку визначеному ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: