Справа № 2-2533/08 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/4015/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.

секретаря: Симця В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12 листопада 2008 року в справі за поданням начальника Залізничного відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

Начальник Залізничного ВДВС Львівського МУЮ звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , мотивуючи тим,що на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Залізничного районного суду м. Львова від 07.08.2008 по справі № 2-2533/08 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» боргу за кредитним договором в розмірі 131 263,14 грн. Проте боржником заборгованість згідно вказаного виконавчого листа не погашена.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 листопада 2008 року подання начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу в АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання своїх зобов`язань по рішенню суду Залізничного районного суду м. Львова по справі №2-2533/08 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» 131263,14 грн заборгованості за кредитним договором, 1312,64 грн судового збору та 30 грн витрат на інформаціно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12 листопада 2008 року оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суб`єкт подання порушив чинне законодавство. Зазначає, що в поданні не наведено жодного доказу того, що апелянт ухилявся від виконання зобов`язання, покладених на нього рішенням суду. Звертає увагу на те, що чинним законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. Вважає, що зі сторони апелянта не було дій пов`язаних зі свідомим чи навмисним невиконанням зазначених обов`язків. Просить ухвалу суду скасувати у задоволенні подання відмовити.

Залізничний ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги (а.с.118-119).

Учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їхня неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності, а фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судове рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що на виконанні у Залізничному ВДВС Львівського МУЮ перебувало на примусовому виконанні виконавче провадження №605 з виконання виконавчого листа Залізничного районного суду м. Львова від 07.08.2008 по справі № 2-2533/08 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен банк «Аваль» боргу за договором позики в розмінні 131 263,14 грн.

Як убачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, посилаючись на ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» та задовольняючи подання державного виконавця, виходив з того, що рішення суду про стягнення заборгованості в розмірі 131 263,14 грн з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» не виконано, заборгованість не погашена.

Ураховуючи наведене, суд вважав, що наявність у ОСОБА_1 невиконаного зобов`язння, покдаденого на неї судовим рішенням, є підтавою для обмеження її у праві виїзду за межі України, тому подання слід задовольнити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення. Відповідно до ст. 217 ЦПК України в редакції чинній час ухвалення судового рішення, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочку виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ст.441 ЦПК України, у редакції чинній на час подання апеляційної скарги, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавленим права в будь-який час повернутись в Україну.

Так, згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Згідно із ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа не може бути видворена з обраного нею місця перебування, доступ до якого не заборонений законом. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров`я людей.

Згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Ураховуючи вказані вимоги закону для задоволення подання державного виконавця про здійснення згаданого тимчасового обмеження конституційних прав громадянина України, які також гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, повинні бути достатньо вагомі підстави, які свідчили б про необхідність застосування такого заходу, насамперед в інтересах забезпечення виконання судового рішення. Такими, зокрема, можна вважати встановлення факту свідомого ухилення боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи від виконання судового рішення, вчинення дій, що свідчили б про намагання шляхом виїзду за межі України ухилитись від виконання рішення суду, тощо.

Як убачається із змісту подання та оскаржуваної ухвали, державним виконавцем не наведено жодних обґрунтованих доводів, що вказували б на неправомірні дії чи бездіяльність боржника, які могли б свідчити про його ухилення від виконання рішення суду, таких обставин відповідно не встановлено і судом.

З матеріалів справи убачається, що державним виконавцем дійсно відкрито виконавче провадження (а.с.57). Однак жодних даних про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику і боржник отримав таку, суду не надано.

Сам факт відкриття виконавчого провадження, вчинення дій по його виконанню державним виконавцем та його неналежне виконання боржником, при відсутності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, не свідчать про необхідність тимчасового обмеження конституційних прав боржника, з поданням про що звернувся державний виконавець.

Зважаючи на вказане відсутні підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Оскаржувана ухвала слід вважати постановлена без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення у справі такої категорії, встановлення яких є необхідністю при вирішенні питання про вжиття заходу обмеження прав особи, про який йдеться у поданні.

Ураховуючи вказане оскаржувана ухвала суду залишатись в силі не може та підлягає скасуванню з ухваленням постанови, якою у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12 листопада 2008 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні подання начальника Залізничного відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови

Повний текст постанови:21.10.2020

Головуючий

Судді