Справа №: 272/1507/19
Провадження № 2/272/115/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді- Палазюк В.М.

при секретарі - Смолінській І.П.

за участю - позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника органу опіки і піклування та служби в справах дітей

Андрушівської райдержадміністрації Нечепи І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивавач звернувся до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом , в якому зазначає, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому шлюб був розірваний. Як до так і після розірвання шлюбу позивач надає допомогу на утримання дитини та приймає участь у її вихованні. Відповідачка веде аморальний спосіб життя, не займається вихованням доньки. Були випадки, коли ОСОБА_2 на декілька діб залишала дочку із своєю рідною сестрою, яка зловживає алкогольними напоями та веде аморальний спосіб життя. Відповідачка ніде не працює. Кошти, які вона отримувала по догляду за дитиною до трьох років, витрачала на харчування та свої потреби. Аліменти, які сплачує позивач, ОСОБА_2 витрачає не на дитину, а на задоволення власних потреб. Позивач має роботу, регулярний заробіток, постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, за місцем проживання та роботи характеризується з позитивної сторони. З урахуванням вищевикладених обставин, позивач просить визначити місце проживання ОСОБА_3 з ним, оскільки відповідачка своєю аморальною поведінкою негативно впливає на виховання та розвиток дитини.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задовольнити та визначити місцем проживання дитини з ним в с. Бровки Перші, Андрушівського району, Житомирської області. Зазначив, що ОСОБА_2 ніде не працює і працювати не хоче, живе на аліменти, які він сплачує на утримання дитини, веде аморальний спосіб життя, залишає дочку вдома саму або з тіткою чи бабусею. Він же має місце роботи та постійний заробіток та за місцем проживання та роботи характеризується позитивно. Крім того, ОСОБА_1 пояснив, що на даний час проживає в м. Києві зі своєю дівчиною, працює в м. Боярка вахтовим методом по три дні. В с. Бровки Перші проживає його мама з вітчимом та брат, є школа, а отже ОСОБА_3 може продовжити навчання. Приблизно раз на місяць, він забирає дочку до себе, при цьому відповідачка не чинить перешкод у спілкуванні з дитиною.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просила відмовити. Пояснила, що дитина забезпечена всім необхідним. Кошти, які вона отримує, витрачає на утримання дитини. Дочка ходить до першого класу Павелківської школи разом з дітками, з якими ходила до дитячого садочка. До школи дітей возить шкільний автобус. Претензій з приводу дитини зі школи немає. Оскільки ОСОБА_1 створив нову сім`ю та фактично проживає в м. Києві, то в с. Бровки Перші донька буде проживати не з ним, а з його матір`ю. Однак будь-яких перешкод в спілкуванні з дитиною ні позивачу ні його мамі, тобто бабусі дитини, вона не чинить.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12). Шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано та вони проживають окремо, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з матір`ю в с. Лебединці Андрушівського району, що визнається сторонами та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Позивач має постійне місце роботи, регулярний заробіток, сплачує аліменти, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи (а.с. 13,14,16). Згідно довідки Бровківської сільської ради та акту обстеження матеріально - побутових умов проживання, позивач проживає в с. Бровки Перші разом з братом, матір`ю та співмешканцем матері. За місцем його проживання є всі належні умови для проживання дитини (а.с. 15, 17 ).

Відповідачка проживає в с. Лебединці Андрушівського району Житомирської області у будинку своєї матері, в якому наявні всі умови для проживання дитини, щороку проводиться поточний ремонт, обробляється земельна ділянка (а.с.54, 89). ОСОБА_2 не працює. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання та характеристики Лебединецької сільської ради від 04.06.2020 року та аналогічних документів станом на 21.10.2020 року, за місцем проживання ОСОБА_2 характеризується з позитивної сторони, алкогольних напоїв не вживає, веде нормальний спосіб життя, здійснює належний догляд за дочкою, за місцем проживання для цього створені всі належні умови. (а.с. 65).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він перебуває на посаді голови Лебединецької сільської ради та часто відвідує родину ОСОБА_2 , яка проживає у будинку своєї матері. Донька відповідачки завжди охайно одягнута, акуратна, одяг випраний. В будинку щороку проводиться поточний ремонт та наявні належні умови для проживання. Відповідачка завжди купує всі необхідні продукти харчування. При спілкуванні з ОСОБА_3 дівчинка пояснила, що хоче жити з мамою. Крім того свідок пояснив, що раніше у ОСОБА_2 були певні проблеми з поведінкою, але вже тривалий час вона характеризується з позитивної сторони, дбає про дочку та створила всі належні умови для проживання дитини. В стані алкогольного сп`яніння він її жодного разу не бачив.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона є вчителем ОСОБА_3 .. Батька дитини вона не знає та спілкувала з ним лише по телефону коли ОСОБА_3 не прийшла до школи першого та другого вересня. Маму дитини знає лише з позитивної сторони. ОСОБА_2 ще не маючи своїх дітей опікувалася своїм племінником. До першого класу дозволяється зараховувати дітей, яким на кінець календарного року буде шість років. Мама ОСОБА_3 дуже опікувалася всіма питанням підготовки до школи. Дітей до школи возить шкільний автобус. ОСОБА_3 забезпечена усіма необхідними речами, охайна. Мама платить за додаткове харчування дитини в школі. У дівчинки завжди виконані домашні завдання, пропусків навчання без поважних причин не було.

З висновку органу опіки та піклування Андрушівської РДА вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне залишити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю (а.с. 66).

У судовому засіданні представник органу опіки і піклування та служби в справах дітей Андрушівської РДА повністю підтримала висновок від 10.06.2020 № 01-19/700 , оскільки ОСОБА_2 , характеризується з позитивної сторони, здійснює належний догляд за своєю малолітньою дочкою, у будинку створені належні умови для проживання дитини. Орган опіки і піклування вважає за доцільне залишити місце проживання дочки з матір`ю. Будь-яких перешкод для спілкування та участі в вихованні батьку дитини та бабусі відповідачка не створює .

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частин другої, восьмої, дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків.

Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частиною 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України визначено , що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд погоджується із висновком органу опіки та піклування, що проживання дитини із матір`ю відповідає якнайкращим інтересам дитини.

Заслухавши позицію кожної із сторін, позицію органу опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність проживання дитини з матір`ю, приймаючи до уваги встановлені судом обставини а саме, що на даний час дитина проживає разом з матір`ю, яка належним чином піклується про дитину.. При цьому суд зважає на стать та вік дитини, прихильність дитини до матері, потребу дівчини у догляді та турботі матері, з якою вона постійно проживає, те, що ОСОБА_3 навчається у школі разом з дітьми, з якими ходила до дитячого садочка, для дитини створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитинита матір`ю здійснюється належний догляд.

Посилання позивача на негативну поведінку матері близько року тому, належними доказами не підтвердились в судовому засіданні, оскільки суду не надано доказів будь-яких заходів впливу на відповідачку в зв`язку з її негативною поведінкою та неналежним вихованням дочки. Перевага лише в тому, що батько має постійне місце роботи та заробіток не може бути підставою для визначення місця проживання дитни з ним.

Саме проживання малолітньої ОСОБА_3 із матір`ю, на думку суду, буде цілком відповідати інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме її здоровому розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визначення місця проживання дитини з ним, не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини - суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст 141 ЦПК України суд не стягує з відповідачки на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Керуючись ст..ст. 12, 13, 19, 81, 89, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання батька ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Житомирського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Андрушівський районний суд Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 30.10.2020.

Суддя:В. М. Палазюк