Постанова

Іменем України

07 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 2034/2-4847/11

провадження № 61-18046св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Харківській області,

відповідачі: Південноміська рада Харківського району Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ,

третя особа - Міськрайонне управління Держкомзему у місті Люботин і Харківському районі Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_26 та ОСОБА_27 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенка І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2011 року заступник прокурора Харківської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Харківській області до Південноміської ради Харківського району Харківської області (далі - Південноміська рада), ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , третя особа - Міськрайонне управління Держкомзему у місті Люботин і Харківському районі Харківської області про скасування рішень Південноміської ради від 27 березня 2009 року та від 13 жовтня 2009 року, визнання відсутності права власності, визнання недійсними державних актів на право власності, скасування державної реєстрації державних актів на право власності на землю, повернення земельних ділянок, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що зазначеними рішеннями органу місцевого самоврядування вказаним особам незаконно передані у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських споруд і будівель, які відносяться до земель лісового фонду та знаходяться в межах прибережної захисної смуги.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 лютого 2013 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано рішення XXI сесії V скликання Південноміської ради від 27 березня 2009 року про надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , за рахунок земель житлової та громадської забудови на території Південноміської ради, а також рішення XXIV сесії V скликання Південноміської ради від 13 жовтня 2009 року про безоплатну передачу у власність земельних ділянок зазначеним особам.

Визнано недійсними з моменту видачі державні акти на право власності на земельні ділянки щодо вказаних вище осіб.

Зобов`язано ОСОБА_26 звільнити та повернути спірні земельні ділянки у володіння та користування Південноміської ради.

Скасовано державну реєстрацію права власності вказаних вище осіб на спірні земельні ділянки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2012 року, ОСОБА_27 , який не брав участі у справі, вважаючи, що вказаним рішенням порушено його права та інтереси, оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_27 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2012 року закрито.

Апеляційний суд дійшов висновку, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2012 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_27 не вирішувалось, відповідних доказів особа, яка подала апеляційну скаргу, не надала.

Короткий зміст вимог та доводи касаційних скарг

У жовтні 2019 року ОСОБА_27 подав до Верховного Суду касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга ОСОБА_27 обґрунтована тим, що суд, закриваючи апеляційне провадження за його скаргою, дійшов помилкових висновків. Апеляційний суд безпідставно вважав, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2012 року не вирішувалось питання про його права та обов`язки. Вказане рішення суду стало підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності ОСОБА_27 на спірні земельні, які були правомірно, на підставі нотаріально засвідченого договору, подаровані йому його матір`ю - ОСОБА_26

ОСОБА_27 зазначає, що станом на час ухвалення рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2012 року спірні земельні ділянки було передано йому у дар, а суд вирішив питання про його права та інтереси, його до участі у справі не залучив. Тому він був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права та обов`язки під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції.

У жовтні 2019 року ОСОБА_26 подала до Верховного Суду касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року.

Касаційна скарга ОСОБА_26 мотивована тим, що апеляційний суд, на її думку, дійшов помилкового висновку про те, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2012 року питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_27 (сина відповідача) не вирішувалось, оскільки на час ухвалення цього рішення суду першої інстанції спірні земельні ділянки на підставі нотаріально засвідченого договору дарування від 13 січня 2012 року були відчужені нею на користь її сина ОСОБА_27 .

Відзиви на касаційні скарги до суду не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_27 та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_26 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2012 року на підставі частини третьої статті 394 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_26 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційних скарг немає.

Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Звернувшись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_27 вказував, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2012 року вирішено питання про його права та інтереси, оскільки земельні ділянки на час ухвалення цього судового рішення були відчужені на його користь відповідно до договору дарування від 13 січня 2012 року. При цьому суд першої інстанції не залучив його до участі у справі, чим порушив його права. Зазначав, що про існування зазначеного судового рішення йому стало відомо під час проведення реєстрації права власності на спірні земельні ділянки у 2019 році.

Апеляційний суд встановив, що у жовтні 2011 року заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Харківській області звернувся до суду із позовом у цій справі.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2011 року позов забезпечено шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки.

У грудні 2011 року ОСОБА_26 видала довіреність на ведення її справ у судах ОСОБА_28 , який з 22 грудня 2011 року брав участь в судових засіданнях.

13 січня 2012 року ОСОБА_26 відповідно до договору дарування відчужила на користь ОСОБА_27 26 спірних земельних ділянок. Про цей факт учасники справи суд не повідомляли, доказів не надавали.

26 жовтня 2012 року Харківський районний суд Харківської області ухвалив рішення у справі.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2012 року оскаржене представником ОСОБА_26 в апеляційному та касаційному порядку. Обґрунтовуючи апеляційну та касаційну скарги ОСОБА_26 зазначала, що право власності набуте нею законно на підставі правочинів, що унеможливлює витребування спірних земельних ділянок, які перебувають у її власності. За результатом апеляційного та касаційного перегляду рішення суду першої інстанції в цій справі залишено без змін.

Однак під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції ОСОБА_26 не вказувала, що вона відчужила спірні земельні ділянки на користь сина ОСОБА_27 .

Згідно з приписами статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

За приписами пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час укладення договору дарування спірних земельних ділянок) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

З цього випливає, що для набуття у власність земельних ділянок у 2012 році, які є нерухомим майном, недостатньо було лише факту укладення договору дарування. Для виникнення такого права обдаровуваний, крім іншого, повинен був здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Сама по собі реєстрація договору дарування, здійснена 13 січня 2012 року приватним нотаріусом у Державному реєстрі правочинів, не підтверджувала виникнення права власності на нерухоме майно, а тільки містила інформацію про правочин, оскільки згідно із частинами другою, шостою Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 671, який втратив чинність 01 січня 2013 року, Державний реєстр правочинів - єдина комп`ютерна база даних, яка містить інформацію про правочини, що підлягають державній реєстрації, забезпечує її зберігання, видачу та захист від несанкціонованого доступу. Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням.

Схожий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), який відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України повинен враховуватись при вирішенні справи, що є предметом касаційного перегляду.

Відповідно до статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Встановивши, що ОСОБА_27 не здійснив реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження, оскільки відсутні підстави вважати, що ОСОБА_27 на час ухвалення рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2012 року був їх власником, а цим судовим рішенням вирішено питання про його права та інтереси.

Крім того, рішення суду першої інстанції, як його сформульовано в резолютивній частині, стосується не ОСОБА_27 , а інших осіб, у зв`язку з чим це судове рішення не може вважатись таким, яким вирішено питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Доводи касаційних скарг ОСОБА_27 і ОСОБА_26 не спростовують наведені висновки, які ґрунтуються на зазначених нормах матеріального права і узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 13 листопада 2019 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оскільки оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а оскарженої ухвали апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової

палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_27 та ОСОБА_26 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель