Справа № 203/3430/20
Провадження № 2-о/0203/77/2020
УХВАЛА

19 жовтня 2020 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієва Ф.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Новокодацький відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

Встановив:

29 вересня 2020 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Новокодацький відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд:

- встановити факт, що всі правовстановлюючі документи на ім`я ОСОБА_2 належать ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 );

- зобов`язати Новокодацький відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області внести зміни в дані електронної та паперової пенсійної справи ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , що був виданий йому Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 26 лютого 2002 року, та здійснити виплату допомоги на поховання померлого пенсіонера ОСОБА_3 .

Заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення не відповідала вимогам ст. 318 ЦПК України, тому ухвалою суду від 07 жовтня 2020 року була залишена без руху з наданням заявнику п`ятиденного строку для усунення недоліків заяви з дня отримання ухвали суду від 07 жовтня 2020 року шляхом надання суду: виправленої редакції заяви для суду та заінтересованої особи з зазначенням який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, надання доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Ухвала суду від 07 жовтня 2020 року про залишення заяви без руху була отримана заявником 09 жовтня 2020 року, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.

13 жовтня 2020 року на виконання ухвали суду від 07 жовтня 2020 року про залишення заяви без руху ОСОБА_1 надав суду уточнену заяву про встановлення факту, що має юридичне значення.

Суд, розглянувши уточнену заяву ОСОБА_1 та долучені до неї документи, надані на виконання вимог ухвали суду від 07 жовтня 2020 року, доходить наступних висновків.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 9 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України.

Приписами ч. 3 ст. 185 ЦПК України визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Отже, способом усунення виявлених недоліків заяви мало би бути надання суду: виправленої редакції заяви для суду та заінтересованої особи з зазначенням який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, надання доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Натомість, заявником на виконання вимог ухвали суду від 07 жовтня 2020 року надано уточнену заяву, в якій він зазначив, який факт просить суд встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

При цьому заявник не надав доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, а саме: звернення до Новокодацького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (після ухвалення судом рішення про встановлення факту, що має юридичне значення від 18 серпня 2020 року, дата набрання законної сили 18 вересня 2020 року) за виплатою допомоги на поховання померлого та відмови Новокодацького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату допомоги на поховання померлого пенсіонера ОСОБА_3 (після ухвалення вказаного рішення суду), на що посилається у заяві.

Разом з цим, заявником до заяви додано його письмову заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, датовану 13 жовтня 2020 року, тобто датою уточненої заяви на виконання ухвали суду про залишення заяви без руху.

Отже, заявником не додано доказів звернення до Новокодацького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (після ухвалення вказаного вище рішення суду) за виплатою допомоги на поховання померлого та відмови у її виплаті.

Суд, вирішуючи питання щодо повернення заяви, також керується практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, з точки зору його практичного забезпечення: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства (рішення Європейського суду з прав людини «Golder проти Сполученого Королівства», «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року). Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у встановлений судом строк заявник не у повному обсязі усунув недоліків заяви, що відповідно до ч. 9 ст. 10 та ч. 3 ст. 185 ЦПК України, є підставою для її повернення.

Крім того, судом встановлено, що під час звернення до суду заявник сплатив судовий збір у сумі 420,40 грн (квитанція № 10 від 29.09.2020 року наявна в матеріалах справи).

Згідно з ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Суд зазначає, що порядок повернення судового збору регламентований, зокрема ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, в разі, зокрема, повернення заяви.

Відповідно до п. 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 650/24182, повернення судового збору (крім помилково зарахованого) здійснюється за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Казначейства подається оригінал або належним чином засвідчена копія ухвали суду.

Ухвала суду подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (у разі знаходження оригіналу документа на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до бюджету, в матеріалах судової справи та зазначення про це в ухвалі суду).

Тож для повернення надміру сплаченого судового збору заявник має подати до органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету наступні документи: заяву про повернення коштів з бюджету; оригінал або копію документа на переказ, або паперову копію електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (у разі знаходження оригіналу документа на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до бюджету, в матеріалах судової справи та зазначення про це в ухвалі суду); оригінал або належним чином засвідчену копію ухвали суду.

Суд, враховуючи викладене вище, вважає за необхідне повернути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України сплачену ним суму судового збору у розмірі 420,40 грн та додатково зазначає, що документ на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до Державного бюджету України міститься в матеріалах цивільної справи № 203/3430/20, а саме: квитанція № 10 від 29.09.2020 року на суму 420,40 грн. При цьому, суд зазначає, що одержувачем коштів, відповідно до вказаної квитанції, є Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі м. Дніпра (УК у Центр.р.м.Дніпра/Центр.р/22030101), тому воно і виступає органом, який має здійснити повернення сплаченого заявницею судового збору.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне повернути заявнику заяву про встановлення факту, що має юридичне значення та повернути сплачений ним судовий збір.

Керуючись ст. ст. 185, 258-260 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Новокодацький відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення повернути заявниці.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі м. Дніпра (пр. Дмитра Яворницького, 76, м. Дніпро, 49600, ) повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень 40 копійок), відповідно до квитанції № 10 від 29.09.2020 року, яка міститься в матеріалах цивільної справи № 203/3430/20).

Роз`яснити заявнику, що за змістом ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Ф.М. Ханієва