САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/482/17
Провадження №4-с/726/12/20
УХВАЛА

Іменем України

26.10.2020 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В. при секретарі Абрамчук Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Третього відділу ДВС Південно-Західного МУЮ,-суд

ВСТАНОВИВ :

Скаржник звернувся до суду із скаргою на дії посадової особи державної виконавчої служби в якій вказує, що 28.04.2017 року рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці стягнуто із нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Верстюком Б.А. 08.06.2017 року відкрито виконавче провадження за № 54085969 про виконання виконавчого листа № 726/482/17, виданого 30.05.2017 року про стягнення аліментів У даному виконавчому провадженні державним виконавцем Головачем В.Г. неодноразово складались розрахунки про розмір заборгованості по аліментам, зокрема:

01.11.2018 року за АСВП 54085969 за період з березня 2017 року по жовтень 2018 року включно - заборгованість відсутня;

21.03.2019 року за АСВП 54085969 за період з серпня 2018 року по березень 2019 року включно - заборгованість відсутня.

Разом із тим, згідно розрахунку заборгованості від 03.03.2020 року за № 6935 за період з 23 березня 2017 року по лютий 2020 року включно, у платника існує заборгованість у розмірі 50592,86 грн. Згідно розрахунку заборгованості за 05.06.2020 року за № 17496 за період з 23 березня 2017 року по травень 2020 року включно, у платника існує заборгованість у розмірі 57954,18 грн.

Вважає, що дії державного виконавця щодо складання розрахунків неправомірними, оскільки, у порівнянні із попередніми розрахунками, йому повторно нараховано аліменти за період із березня 2017 року по травень 2020 року. Окрім того при нарахуванні аліментів, не було утримано сум податків та зборів із середньої заробітної плати, з розміру якої і визначались вказані платежі.

Просить суд постановити ухвалу, якою визнати дії державного виконавця по складанню довідок № 6935 та № 17496 неправомірними, скасувати вказані розрахунки заборгованості та зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості з врахуванням п. 13 Постанови КМУ № 146 від 26.02.1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків та інших осіб».

Скаржник та його представник в судовому засіданні дали пояснення викладеним у скарзі, свої вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник органу ДВС в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, оскільки вважає, що надані довідки № 6935 та № 17496 про розрахунок заборгованості є правильними та такими, які скасуванню не підлягають.

Суд дослідивши матеріали скарги, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні скарги, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 28.04.2017 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку починаючи із 23.03.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 30.05.2017 року Садгірським районним судом м Чернівці видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Верстюком Б.А. 08.06.2017 року відкрито виконавче провадження за № 54085969 про виконання виконавчого листа № 726/482/17, виданого 30.05.2017 року про стягнення аліментів із ОСОБА_1 .

Встановлено, що у вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем Головачем В.Г. неодноразово складались розрахунки про розмір заборгованості по аліментам, зокрема згідно розрахунків від:

01.11.2018 року за АСВП 54085969 за період з березня 2017 року по жовтень 2018 року включно - заборгованість відсутня;

21.03.2019 року за АСВП 54085969 за період з серпня 2018 року по березень 2019 року включно - заборгованість відсутня.

Однак, в подальшому державним виконавцем були здійснені наступні розрахунки від:

03.03.2020 року за № 6935 де визначено, що за період з 23 березня 2017 року по лютий 2020 року включно, у платника існує заборгованість у розмірі 50592,86 грн;

05.06.2020 року за № 17496 де визначено, що за період з 23 березня 2017 року по травень 2020 року включно, у платника існує заборгованість у розмірі 57954,18 грн.

Таким чином існують розбіжності між декількома розрахунками заборгованості у тому ж самому виконавчому провадженні. Розрахунками № 6935 та № 17496 виявлено про існування заборгованості по сплаті аліментів за період із з 23 березня 2017 року по травень 2020 року у розмірі 57954,18 гривень, яка у попередніх розрахунках за аналогічний період не відображалась.

Разом із тим, відповідно до ч. 1, 4, 8, 13 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі.

Згідно ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Окрім того, згідно п. 4, 7 розділу XVI наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року «Про затвердження інструкції з організації примусового виконання рішень», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

У разі надходження до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця заяви стягувача про видачу довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів орган державної виконавчої служби, приватний виконавець протягом трьох робочих днів видають стягувачу довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів (далі - довідка) (додаток 16), яка скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Таким чином, саме на посадових осіб органів ДВС покладено обов`язок щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. Згідно розрахунків заборгованості та пояснень самого скаржника, розмір аліментів, враховуючи те, що платник аліментів, не працював у період сплати аліментів, визначався виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Так, згідно розрахунків заборгованості від 01.11.2018 року та від 31.03.2019 року, за АСВП 54085969, за період з березня 2017 року по жовтень 2018 року включно та за період з серпня 2018 року по березень 2019 року включно, в основу розрахунків (суми із якої вираховувався розмір аліментів) було покладено відомості ГУС у Чернівецькій області щодо рівня середньомісячної заробітної плати одного працівника у м. Чернівці. Із вказаних сум, платник аліментів повинен сплачувати 1/3 частину. Дослідивши вказані розрахунки, судом може бути констатовано про їх помилковість при нарахуванні розміру аліментів, які зобов`язаний сплачувати боржник з період із березня 2017 року по березень 2019 року та які у розрахунку відображено у нижчому розмірі ніж ті, які передбачено нормами СК України та судовим рішенням. Так, замість 1/3 частини від середньомісячної заробітної плати, із боржника було стягнуто 50 % прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років.

Натомість у оскаржуваних розрахунках № 6935 та 17496, державним виконавцем вірно визначено розмір аліментів, який повинен бути стягнуто із боржника у розмірі 1/3 частини із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Таким чином, саме розрахунки заборгованості № 6935 та 17496 у АСВП 54085969 є вірними. Проте розрахунки заборгованості від 01.11.2018 року та від 31.03.2019 року, за АСВП 54085969, складені із порушенням вимог СК України, ЗУ «Про виконавче провадження», наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року «Про затвердження інструкції з організації примусового виконання рішень».

В даному випадку помилка у діях посадових осіб органів ДВС породжує порушення прав обох сторін виконавчого провадження, а також неповнолітніх дітей. Варто зауважити, що чинне законодавство не передбачає певного порядку врегулювання спору на стадії виконання судового рішення у подібній ситуації.

З одного боку, неправомірні дії ДВС містять в собі ознаки правової невизначеності, тобто порушення сукупності вимог до діяльності державного органу, яке призводить до непередбачуваних наслідків для учасника правовідношення, в даному випадку боржника. З іншого боку, неналежне виконання судового рішення, яке внаслідок дій посадових осіб ДВС, призводить до порушення права стягувача та неповнолітніх дітей на отримання грошового забезпечення, у вигляді аліментів.

Вирішуючи дану ситуацію, пов`язану із виконанням судового рішення, суд виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пункти 1, 2 статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачають, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Аналіз наведених норм свідчать про те, що інтереси дитини (весь їх обсяг) превалюють над інтересами їхніх батьків. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Права дитини, в тому числі і на належне матеріальне забезпечення від їхніх батьків, та конституційний принцип обов`язковості виконання судового рішення є домінуючими при встановленні справедливого балансу між інтересами батьків та дітей.

Окрім того боржник був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, знав про свій обов`язок щодо їх сплати, отримував розрахунки заборгованості, де були зазначені розміри середніх заробітних плат, з яких він зобов`язаний сплачувати 1/3 частину. Враховуючи існування судового рішення про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини доходів боржника, оскаржувані розрахунки заборгованості, складені на виконання судового рішення підлягають безумовному виконанню.

Разом із тим, боржник, з незалежних від нього підстав, у встановленому порядку та своєчасно не був проінформований про наявність заборгованості зі сплати аліментів. В межах розгляду даної скарги на дії державного виконавця, суд позбавлений можливості встановлювати та констатувати, що заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 57954,18 грн (станом на 05.06.2020 року), яка виникла внаслідок неправильного застосування посадовими особами ДВС норм матеріального права, виникла з вини боржника.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що незважаючи на існування порушень з боку державного виконавця, які призвели до виникнення заборгованості зі сплати аліментів, оскаржувані розрахунки № 6935 та 17496 є такими, що відповідають нормативно-правовим актам, які регулюють порядок виконання судового рішення, та цілям виконавчого провадження. Питання наявності вини боржника у виникненні заборгованості, потенційних вимог ОСОБА_2 про стягнення такої заборгованості та наслідків її існування, можуть стати предметом розгляду окремого судового провадження та не підлягає вирішенню в межах поданої скарги на дії ДВС.

Що стосується посилань скаржника на неправильність розрахунків державного виконавця в частині невирахування із розміру середньої заробітної плати податків та військогово збору, варто зазначити таке.

Частиною 1 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно п. 13 Постанови КМУ від 26.02.1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Згідно пункту 1 вказаної постанови, наведено перелік видів доходів та заробітків, додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

Разом із цим, згідно п. 4 розділу XVI наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року «Про затвердження інструкції з організації примусового виконання рішень», сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Як у ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» так і вищевказаною Постановою передбачено, що відрахування із отриманих доходів боржника вираховується виключно із розміру доходу, що залишається після утримання належних податків та зборів. Однак, розмір аліментів, який стягується із ОСОБА_1 не відраховується із його доходів, а визначається у відповідності до ч. 2 ст. 195 СК України - виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що по своїй суті, є різними вихідними величинами для їх обчислення. Чинними нормативно-правовими актами України не передбачено обов`язку для уповноважених на виконання судових рішень осіб, при розрахунку розміру належних до сплати аліментів, вираховувати розмір податків та зборів із середньої заробітної плати працівника для певної місцевості.

Таким чином, розмір податків та зборів повинен утримуватись виключно з доходів платника аліментів, у випадку їх наявності. Утримання ж сум податків та зборів із розміру середньої заробітної плати працівника для певної місцевості (у випадку відсутності у платника аліментів доходів, на підставі ч. 2 ст. 195 СК України) не передбачено.

Враховуючи викладене та відповідно до ст.ст. 155, 195 СК України, ст. ст. 70, 71 ЗУ «Про виконавче провадження», п. 4, 7 розділу XVI наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року «Про затвердження інструкції з організації примусового виконання рішень», п. 13 Постанови КМУ від 26.02.1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», ст.ст. 447, 451, 260 ЦПК України,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Третього відділу ДВС Південно-Західного МУЮ - відмовити.

Ухвала може бути оскаржено до Чернівецького Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С. В. Мілінчук