ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/765/20 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2020 року, постановлене суддею Грицаком Р.М. у цивільній справі № 607/23110/19 за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Тернопільський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що у період перебування на обліку в центрі зайнятості з 19.09.2013 року до 20.09.2014 року та отримуючи допомогу по безробіттю ОСОБА_1 , одночасно працювала у ТОВ ІЗІ Кредит, зокрема, в період з 05.03.2014 року до 23.06.2014 року, наслідком чого відповідно до вимог закону є повернення виплаченої їй за вказаний період допомоги на загальну суму 4 296, 94 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Тернопільський міськрайонний центр зайнятості просить скасувати рішення суду, вважаючи його помилковим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням або невірним застосуванням норм матеріального і процесуального права та постановити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неврахування судом тієї обставини, що відсутність у позивача достатньої кількості даних, які б вказували на можливу зайнятість особи з отриманням доходу під час реєстрації її як безробітної, перешкодила довідатися про факт зайнятості особи раніше, ніж 29.11.2018 року (дата першої відповіді Міністерства Фінансів України згідно Порядку обміну інформацією між МФУ та Міністерством соціальної політики України щодо верифікації державних допомог). Також, не враховано, що відповідно до п.3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним перевірка достовірності поданих даних здійснюється у виключному переліку випадків. Звертає увагу, що при призначенні допомоги відповідачу проведено перевірку достовірності інформації, а під час її перебування на обліку в центрі зайнятості інформація про отримання нею доходів не надходила, в той час як підстави для проведення додаткової перевірки чи розслідування були відсутні. Оскільки про такі порушення Центр дізнався лише 17.12.2018 року - під час опрацювання інформації згідно даних Пенсійного фонду України та Міністерства фінансів України, то вважає помилковим висновок суду, що позивач мав можливість отримати відомості про отримані відповідачем доходи в період з березня 2014 року до червня 2014 року, оскільки як зазначив сам відповідач, доходи вона отримала лише після перебування на обліку.

На думку апелянта, саме дату 29.11.2018 року (дату надходження першої відповіді від МФУ по ОСОБА_1 ) слід вважати початком перебігу строку позовної давності, оскільки лише з цього моменту центр зайнятості мав об`єктивну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У своєму відзиві ОСОБА_1 відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи її безпідставною, а судове рішення законним та ухваленим у відповідності до норм права. Зазначає, що Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним передбачає проведення такого розслідування лише під час надання особі статусу безробітного та виплати їй матеріального забезпечення, а не будь-коли, як помилково вважає позивач.

Зауважує, що в період з 05.03.2014 року до 23.06.2014 року позивач мав можливість (чітко передбачену нормами законодавства) провести перевірку достовірності відомостей, які були підставою для надання їй статусу безробітної та виплати матеріального забезпечення

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 19.09.2013 року ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, подала заяву про надання їй статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття з 8-го дня після реєстрації (а.с. 25-26).

У поданій заяві ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила, що ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, які визначені Законами України Про зайнятість населення та Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Тернопільським міськрайонним центром зайнятості призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 як застрахованій особі залежно від страхового стажу відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття з 26.09.2013 року до 20.09.2014 року (а.с. 22).

В ході виконання Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 року №60/62, постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 року № 7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 р. за № 232/16248 при звірці інформації, яка надійшла з ПФУ виявлені розбіжності із даними пред`явленими в центр зайнятості безробітною ОСОБА_2

Тернопільським міськрайонним центром зайнятості проведено звірку (перевірку) щодо застрахованої особи ОСОБА_1 у ТОВ ІЗІ Кредит та складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття № 1295 від 24 травня 2019 року.

Розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована в центрі зайнятості як безробітна з 19.09.2013 року до 23.06.2014 року та працювала в TOB ІЗІ Кредит з 05.03.2014 року до 27.10.2014 року на підставі Договору доручення № 07545 (а.с. 20, 24-25, 27).

Відповідно до наданих TOB ІЗІ Кредит документів, ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) надавала послуги TOB ІЗІ Кредит на підставі договору доручення № 07545 у період з 05 березня 2014 року до 27 жовтня 2014 року (а.с. 15-19).

За час перебування у трудових відносинах з TOB ІЗІ Кредит ОСОБА_1 отримала такі доходи: березень 2014 року 82, 46 грн; квітень 2014 року 1 709, 02 грн; травень 2014 року 1 097, 56 грн; червень 2014 року 764, 75 грн; липень 2014 року 411, 97 грн (а.с. 16 на звор.)

Також, за період з 05.03.2014 року по 23.06.2014 року ОСОБА_1 отримала допомогу по безробіттю в сумі 4 296, 94 грн (а.с. 14).

На підставі акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття від 24.05.2019 року № 1295 та за результатами звірки з ПФУ Тернопільським МЦЗ видано наказ від 01.08.2019 року № 99 Д про повернення коштів ОСОБА_1 в сумі 4 296,94 грн. за період перебування на обліку як безробітної з 05.03.2014 року по 23.06.2014 року відповідно до п. 3 ст. 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним.

Повідомлення про добровільне повернення коштів протягом п`ятнадцяти днів від дня отримання поштового відправлення разом з наказом про повернення коштів направлено ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення від 02.08.2019 року за № 07047/1814 (а.с. 11-13).

Отримана відповідачем допомога не була повернута.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про зайнятість населення (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) безробітними визнаються громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних державною службою зайнятості визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг.

За ст. 34 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття Фонд уповноважений стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Статтею 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку, як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

За змістом п. 18 ст. 22 Закону України Про зайнятість населення основними завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальних органів є: проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Відповідно до п.п. 2-6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року N 60/62 розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені у документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

Перевірка проводиться центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, у разі, коли під час перебування особи на обліку як безробітної, до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації. Рішення щодо проведення перевірки приймається керівником відповідного центру зайнятості.

Центри зайнятості під час проведення перевірки взаємодіють з органами державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, державними реєстраторами, управліннями праці та соціального захисту населення, відділами (управліннями) субсидій шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання роботи за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом та під час роботи закордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими угодами, ведення особистого селянського господарства тощо.

Порядок обміну інформацією між зазначеними органами та центрами зайнятості визначається Мінпраці, Державною податковою адміністрацією та Пенсійним фондом України за погодженням з фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння з відомостями органів Державної податкової адміністрації, Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, державних реєстраторів, управлінь праці та соціального захисту населення, відділів (управлінь) субсидій; використання даних перевірок цих органів, Держнаглядпраці, контрольно-ревізійних органів цільового використання коштів Фонду; проведення центром зайнятості перевірки достовірності зазначених у довідках про середню заробітну плату даних безпосередньо на підприємствах, в установах та організаціях у порядку, встановленому законодавством.

У разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п. 7 цього Порядку.

За ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не зважаючи на наявність правових підстав для стягнення з відповідача в користь позивача отриманої допомоги, останнім пропущено строк позовної давності для звернення до суду, про який заявлено відповідачем й відсутні поважні причини такого пропуску.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що зроблені з урахуванням вимог законів, що регулюють спірні правовідносини та відповідають наявним у справі доказам.

Встановивши, що на час перебування на обліку в центрі зайнятості ОСОБА_1 отримувала допомогу по безробіттю та одночасно працювала у ТОВ ІЗІ Кредит в період з 05.03.2014 року по 23.06.2014 року, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку, що в даному випадку має місце вина відповідача у наданні не достовірних відомостей про доходи, наслідком чого є наявність правових підстав для повернення такої допомоги позивачу.

Крім цього, беручи до уваги те, що Тернопільський МЦЗ не скористався своїм правом здійснити перевірку достовірності поданих відповідачем відомостей про доходи в період її перебування на обліку, як того вимагає законодавство, вірними є висновки суду першої інстанції й в частині, що звернення позивача за захистом порушеного права до суду лише 26.09.2019 року мало місце з пропуском строку позовної давності, про що відповідачем було заявлено у відзиві на позов, й поважні причини поновлення такого строку відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача з посиланням на неможливість довідатися про факт зайнятості ОСОБА_1 раніше 29.11.2018 року колегія суддів до уваги не приймає, оскільки п. 2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним передбачає проведення такого розслідування лише під час надання особі статусу безробітного та виплати їй матеріального забезпечення, а початок перебігу строку позовної давності, передбачений ст. 261 ЦК України, пов`язаний не лише з датою, коли особа довідалася про порушення свого права, але й датою, коли могла про таке порушення довідатися. В той час, об`єктивних підстав неможливості довідатися про порушення свого права раніше (в тому числі й за час перебування відповідача на обліку) позивачем не наведено.

Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги про те, що саме з 29.11.2018 року (дата надходження першої відповіді від МФУ по ОСОБА_1 ) починається перебіг строку позовної давності, оскільки позивачем заявлена вимога щодо стягнення суми виплаченої допомоги по безробіттю за період з 05.03.2014 року до 23.06.2014 року, а частина 1 п. 6 Порядку (встановлення належності безробітної особи до категорії зайнятих та повернення нею суми незаконно отриманого матеріального забезпечення) застосовується під час перебування особи у статусі безробітного, так як наслідком такого встановлення є зняття центром зайнятості такої особи з обліку.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними та допустимими доказами у справі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Враховуючи категорію даної справи, яка є малозначною, постанова апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги, касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 3 п. 2 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття й касаційному оскарженню не підлягає.

Дата складання повного судового рішення 22 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді