Справа № 463/2924/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/2735/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:30
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Сеньків Х.І.,

адвоката Івашківа Ю.В. - представника позивачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь «завдані збитки, включаючи вартість нерухомого майна, що разом становить» 90 659, 02 доларів США, що згідно з офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України, еквівалентно 2 374 178 грн. 41 коп., зокрема 42 000 доларів США та 840 доларів США, що були сплачені при укладенні договору купівлі-продажу квартири та 47 819, 02 доларів США - за користування чужими коштами, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 12 лютого 2009 року позивачка на підставі договору купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Холявкою В.Я. за реєстровим номером 1117, придбала у відповідача квартиру АДРЕСА_1 , площею 49,5 м.кв. (в подальшому - «спірна квартира»).

24 жовтня 2015 року позивачка отримала від Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції лист з постановою про відкриття провадження від 20 жовтня 2015 року. При зверненні у виконавчу службу довідалась про заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2015 року в справі № 464/9623/14-ц за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , яким витребувано спірну квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 , оскільки та на праві комунальної власності належить територіальній громаді м. Львова.

Не погодившись з вказаним рішенням суду подала заяву про його перегляд, а згодом - апеляційну скаргу. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04 травня 2018 року рішення суду першої інстанції було скасоване та прийнято нове - про відмову в задоволенні позовних вимог. Проте, постановою Верховного Суду від 18 січня 2016 року згадане рішення апеляційного суду було скасовано та залишено в силі рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2015 року.

Під час розгляду вище згаданої справи було встановлено, що 20 жовтня 2008 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області у справі № 1306/3190/08 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання правочину дійсним, визнання права власності на нерухоме майно було ухвалено рішення, яким (зокрема) було визнано дійсним укладений між згаданими сторонами договір купівлі-продажу спірної квартири та визнано за ОСОБА_4 право власності на спірну квартиру, а також зобов`язано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» здійснити реєстрацію цього права та видати витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

22 грудня 2008 року ОСОБА_4 відчужив названу вище квартиру ОСОБА_2 , який 12 лютого 2009 року відчужив її ОСОБА_3 .

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2013 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2008 року було скасовано.

Спірну квартиру позивачка придбала у відповідача за 42 000 доларів США, які останнім були отримані. Вважає, що відповідач без законних на те підстав продав їй вказану квартиру, а тому повинен їй відшкодувати її вартість, понесені витрати на її переоформлення в розмірі 1% державного мита та 1% збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, а також відсотки за користування чужими коштами.

Як правову підставу для даного позову позивачка посилалася на положення ч. 1 ст. 661, ст. 536, 1048, ч. 2 ст. 1214 ЦК України, п. 9 ст. 1, п. 10 ст. 4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин) (т.1, а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 42 000 доларів США, що на день ухвалення рішення згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 1 081 944 гривні 53 копійки, а також 4 081 гривню 45 копійок судового збору та 7 412 гривень 19 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 48 659 доларів США 02 центів США - відмовлено.

Ухвалено, що вжиті ухвалою суду від 28 вересня 2018 року заходи забезпечення позову шляхом накладення арештів на земельну ділянку, площею 0,0205 га за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 101, кадастровий номер: :03:008:0140; земельну ділянку, площею 0,0215 га, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 101, кадастровий номер :03:008:0139; житловий будинок, загальною площею 216,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , які належить на праві власності ОСОБА_2 , продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили (т.2, а.с. 64-68).

Дане рішення оскаржив представник відповідача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом безпідставно не застосовано до спірних правовідносин частину 2 статті 660 ЦК, оскільки позивачка не повідомила відповідача про наявність спору за позовом Львівської міської ради про витребування спірної квартири, оскільки відповідач у випадку залучення його до згаданої справи міг відвернути витребування квартири у позивачки.

Вважає, що суд безпідставно стягнув з нього суму в доларах США, оскільки продаж квартири було здійснено за 344 400 грн., а іноземна валюта була зазначеною у договорі лише як еквівалент.

Вважає посвідчену нотаріусом 12 січня 2009 року заяву ОСОБА_2 недостовірним доказом, а відтак вважає, що позивачкою не було доведено факт проведення розрахунків із відповідачем за договором купівлі-продажу спірної квартири, а тому вважає, що були відсутніми підстави для задоволення позовних вимог (т.2, а.с. 71-81).

Будучи належним чином повідомленим про продовження апеляційного розгляду справи 19 жовтня 2020 року, представник апелянта (автор апеляційної скарги) подав до суду чергове клопотання про відкладення розгляду справи: з посиланням на службове відрядження.

Аналогічні клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи ним вже подавалися 25.11.2019 року та 20.03.2020 року (том 2, а.с. 122-123, 145-146).

В той же час, в судовому засіданні 27 січня 2020 року представники сторін вже дали свої пояснення по суті спору: представник апелянта - на підтримання доводів апеляційної скарги, а представник позивачки - на заперечення цих доводів (том 2, а.с. 137-138).

За вищенаведених обставин колегія суддів (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) вважає можливим завершення апеляційного розгляду справи за відсутності представника апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги (в судовому засіданні 27 січня 2020 року) та заперечення цих доводів зі сторони представника позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Як встановлено судами, стверджується матеріал справи (том 1, а.с. 4-5, 6-9, 10-13, 140-143, 173) та визнається (не заперечується) сторонами спору, по справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про витребування майна (спірної квартири) з чужого незаконного володіння Сихівським районним судом міста Львова 18 лютого 2015 року було ухвалено заочне рішення: за відсутності відповідачів - в тому числі - і ОСОБА_3 (том 1, а.с. 4-5).

В той же час, на стадії апеляційного розгляду вищезгаданої справи ОСОБА_3 подавалося до суду клопотання про залучення до участі в цій справі в якості третьої особи ОСОБА_2 (том 1, а.с. 173).

Як вбачається з мотивувальної частини рішення Апеляційного суду Львівської області від 04 травня 2016 року, скасування вищезгаданого заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2015 року та відмову Львівській міській раді у задоволенні її позовних вимог суд апеляційної інстанції мотивував саме тим, що до участі у даній справі не було залучено продавця квартири ОСОБА_2 (том 1, а.с. 6-9).

Однак, постановою Верховного Суду від 18 січня 2018 року вищезгадане рішення Апеляційного суду Львівської області від 04 травня 2016 року було скасованим, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 18 лютого 2015 року - залишеним в силі (том 1, а.с. 10-13).

За наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом безпідставно не застосовано до спірних правовідносин частину 2 статті 660 ЦК (оскільки позивачка не повідомила відповідача про наявність спору за позовом Львівської міської ради про витребування спірної квартири), до уваги прийматися не можуть.

Частиною 2 статті 533 ЦК України встановлено, що у випадку, коли у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України).

Пунктом 5 Договору купівлі-продажу квартири, який було укладено 12 лютого 2009 року між ОСОБА_2 (як продавцем) та ОСОБА_3 (як покупцем), встановлено, що продаж спірної квартири проводиться за суму 344 400 грн., «що на день укладення цього договору відповідно до курсу купівлі-продажу іноземної валюти встановленого комерційними банками міста Львова становить 42 000, 00 (Сорок дві тисячі) доларів США 00 центів)» (том 1, а.с. 14).

Аналогічною за змістом є і заява ОСОБА_2 про отримання ним 12 лютого 2009 року від ОСОБА_3 344 400 грн., «що відповідно до курсу купівлі-продажу іноземної валюти встановленого комерційними банками міста Львова станом на 12.02.2009 року становить 42 000, 00 (Сорок дві тисячі) доларів США 00 центів)» (том 1, а.с. 172).

Відтак, рішення суду про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_3 1 081 944 гривні 53 копійки, що на день ухвалення оскаржуваного рішення згідно з офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 42 000 доларів США, є таким, що відповідає положенням частини 2 статті 533 ЦК України, а тому доводи апеляційної скарги і в цій частині до уваги приймати не можуть.

Як вже зазначалося вище, Договір купівлі-продажу спірної квартири між сторонами спору було укладено 12 лютого 2009 року.

У Заяві ОСОБА_2 про отримання ним від ОСОБА_3 грошей за продану ним спірну квартиру, яку було посвідчено приватним нотаріусом ніби-то „12 січня 2009 року", тричі згадується дата саме « 12 лютого 2009 року » (а не „12 січня 2009 року"): 1) як дата встановленого курсу валют; 2) як дата укладення договору купівлі-продажу квартири; 3) і як власноручно написана ОСОБА_2 дата написання ним цієї заяви (том 1, а.с. 172).

Протягом більше 11 (одинадцяти) років ОСОБА_2 (як продавцем квартири) не пред`являлося до ОСОБА_3 (як її покупця) жодних претензій щодо розрахунків по даному Договору купівлі-продажу квартири.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що в даті посвідчення нотаріусом заяви ОСОБА_2 про отримання ним від ОСОБА_3 грошей за продану ним спірну квартиру є очевидною описка: замість дати «12 лютого 2009 року» помилково зазначено «12 січня 2009 року».

Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно того, позивачкою не доведено факт проведення нею розрахунків із відповідачем за договором купівлі-продажу спірної квартири, оскільки „ ОСОБА_2 не міг 12 січня 2009 року (за місяць наперід) засвідчити факт отримання ним 12 лютого 2008 року (?) коштів за Договором купівлі-продажу, який ще не був укладений із Позивачем", колегія суддів визнає надуманими і такими, що також не можуть прийматися до уваги.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 липня 2019 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 26 жовтня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.