Справа № 711/4906/20
Провадження № 2/712/2533/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого судді Пересунька Я.В.,

при секретарі Дядюрі І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Азот» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Придніпровський відділ державної виконавчої служби м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року Публічне акціонерне товариство «Азот» (далі ПрАТ «Азот») звернулось до суду з указаним позовом, просять стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді невідрахованих із заробітної плати звільненого працівника податку та військового збору у сумі 7 487 грн 14 коп та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 січня 2018 року у справі № 711/10532/17, стягнуто з ПрАТ «АЗОТ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2017 року по 8 грудня 2017 року в сумі 38395 грн 62 коп з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів передбачених законодавством України.

28 березня 2018 року державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відкрито виконавче провадження № 56028860 з примусового виконання виконавчого листа №711/10532/17.

10 квітня 2018 року постановою державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області виконавче провадження № 56028860 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням.

Однак, під час виконання вказаного виконавчого провадження головним державним виконавцем не проведено відрахування всіх обов`язкових платежів з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В результаті чого відповідач отримав середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі більшому ніж встановлено чинним законодавством України та визначено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 січня 2018 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість по невідрахованих із заробітної плати звільненого працівника податку та військового збору у загальному розмірі 7487 грн 14 коп.

21 квітня 2020 року ПрАТ «Азот» звернулося до відповідача із листом-вимогою перерахувати кошти в сумі 7 487 грн 14 коп на рахунок ПрАТ «Азот» для подальшої їх сплати в якості податку на доходи фізичних осіб в сумі 6 911 грн 21 коп та військового збору в сумі 575 грн 93 коп..

Однак, вказана вимога відповідачем проігнорована.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 жовтня 2020 року відкрито провадження у вказані справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

17 листопада 2020 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позов, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує. Відзив обґрунтовано тим, що на її думку справляння і сплата податку з прибутку фізичних осіб та інших обов`язкових платежів з громадян є обов`язком роботодавця, як податкового агента. Обов`язок нарахування та утримання таких податків покладається саме на податкового агента, тому сплатити податки зобов`язана не вона, а позивач.

У судове засідання 23 листопада 2020 року позивач свого представника не направив. Представник позивача ПрАТ «АЗОТ» - Савенко Ю.Н. направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання 23 листопада 2020 року не з`явилась, судом повідомлена належним чином.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, судом повідомлялись належним чином.

За таких обставин суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін.

Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31 січня 2018 року у справі № 711/10532/17, стягнуто з ПрАТ «АЗОТ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2017 року по 8 грудня 2017 року в сумі 38395 грн 62 коп з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів передбачених законодавством України. (а.с.7-9)

28 березня 2018 року державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відкрито виконавче провадження №56028860 з примусового виконання виконавчого листа №711/10532/17. (а.с.10)

Відповідно до постанови державного виконавцяПридніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 10 квітня 2018 року виконавче провадження №56028860 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням. (а.с.11)

Згідно листа-вимоги від 21 квітня 2020 року №501-06/224випливає, що ПрАТ «Азот» повідомив ОСОБА_1 про необхідність перерахунку коштів у сумі 7 487 грн 14 коп, що складається із суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 6 911 грн 21 коп та військовий збір у розмірі 575 грн 93 коп, які нею отримані помилково.

Надаючи оцінку заявленим позивачем вимогам суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 6 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає і рішенні суду.

Державна фіскальна служба України у листі від 9 березня 2016 року №665/4/99-99-17-03-03-13 зазначила, що відповідно до пп. 14.1.48 ПКУ, заробітна плата це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні й компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку під час звільнення працівника, здійснюється звільненому працівнику й не пов`язана з відносинами трудового найму, такий дохід обкладається ПДФО за ставкою 18% і військовим збором за ставкою 1,5%, як інші доходи.

Підприємство, яке виплачує такий дохід, для такого платника податку являється податковим агентом, а тому повинно утримати ПДФО та військовий збір із суми доходу, перерахувати їх до бюджету та відобразити виплату у формі № 1ДФ.

Суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, слід класифікувати як інші доходи, відповідно до п. п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, оскільки між роботодавцем і колишнім працівником уже відсутні трудові відносини. При цьому, визначення виду доходу впливає на його відображення у податковому розрахунку 1-ДФ, а інші доходи зазначаються за ознакою «127». Оскільки об`єкти оподаткування військового збору фактично дублюють об`єкти оподаткування податку на доходи фізичних осіб, то із даного доходу утримується також військовий збір, за ставкою 1, 5 %, відповідно до п. 161 Перехідних положень Податкового кодексу України.

Ставка податку на доходи фізичних осіб, згідно із ст. 167 зазначеного Кодексу, на суму середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника становить 18%.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Тому, незважаючи на те, що призначена судом сума зменшується на суму податкових відрахувань, цей факт в жодному разі не погіршує становище працівника,адже якби працівник просто отримував зарплату, а вимушено був відсутній на роботі, то таку зарплату він отримував би також з урахуванням утримання обов`язкових податкових платежів.

Вказане відповідає правовим висновкам висвітлених у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №359/10023/16-ц, Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №522/13736/15 та у справі №369/10046/18,в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16та в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року справа № 401/1813/16-ц.

Отже, правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Глави 83 Цивільного кодексу України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Вказане відповідає правовим позиціям висвітленим в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року справа №6-91цс14, від 22 січня 2014 року справа №6-151цс13, постановах Верховного Суду від 7 березня 2018 року справа №517/186,17, від 28 березня 2018 року справа №173/166/17, від 3 травня 2018 року справа №473/2859/17.

Виходячи із системного аналізу ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Тобто, відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до п.п.14.1.48 ПК України заробітна плата - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013, поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 ЗУ «Про оплату праці», тому на неї не розповсюджується правило ст. 1215 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивач, на виконання рішення суду в примусовому порядку, сплатив відповідачу суму боргу, без відрахування податків і зборів, тому така переплата підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог з відповідача на користь ПрАТ «Азот» підлягають стягненню судові витрати в сумі 2 102 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 78, 81, 89, 133, 137, 141, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов приватного акціонерного товариства «Азот» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Азот» грошові кошти в розмірі 7 487 грн 14 коп., а також судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 102 грн, а всього стягнути 9 589 грн 14 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду, шляхом подання через Соснівський районний суд м. Черкас апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Рішеннянабираєзаконноїсилипіслязакінченнязазначенихстроківабопіслярозглядусправи в апеляційному порядку Черкаським апеляційним судом, якщо таке рішення не буде скасовано.

Повне найменування сторін:

Позивач приватне акціонерне товариство «АЗОТ», , місцезнаходження: 18028, м. Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, 72;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 14 грудня 2020 року.

Суддя: Я.В. Пересунько