Справа № 946/3405/20
Провадження № 2/946/2297/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого - судді Пащенко Т.П.,
за участю секретаря - Топтигіній О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному порядку в залі суду м.Ізмаїл цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації в інтересах дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
У червні 2020 року орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації в інтересах дитини ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який був уточнений 27.10.2020 року, до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні її дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідачки на користь опікуна або державного закладу, в якому буде перебувати дитина аліменти на її утримання у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що на підставі розпорядження голови Ізмаїльської районної державної адміністрації №193/А-2019 від 24.07.2019 року малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була влаштована до Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини строком на шість місяців за заявою матері. Відповідачка ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовляється забирати доньку з будинку дитини, згодна з позбавленням її батьківських прав у відношенні доньки, про що написала відповідну заяву. Строк перебування дитини в будинку дитини вже давно добіг кінця. Дівчина потребує забезпечення соціального захисту та вирішення питання подальшого влаштування.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду сповіщена належним чином, причини неявки суду не повідомила, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 09.07.2019 року (а.с.5) ОСОБА_2 є матір`ю дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно акту обстеження умов проживання від 06.03.2020 року за адресою місця проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , проведеного з метою обстеження житлово-побутових умов для вирішення питання щодо подальшого повернення малолітньої дитини в родинне оточення встановлено, що ОСОБА_2 мешкає разом із співмешканцем та його мамою. Умови проживання задовільні. Проте, ОСОБА_2 категорично відмовляється забирати доньку з будинку дитини, згодна з позбавленням її батьківських прав у відношенні доньки, про що написала відповідну заяву (а.с.22).
Згідно заяви матері ОСОБА_2 (а.с.9) та розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області від 24.07.2019 року №193/А-2019 (а.с.10) вирішено влаштувати малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, до Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини на повне державне забезпечення, за заявою матері.
Відповідно до актів обстеження умов проживання від 17.07.2019 року (а.с.11) та від 03.06.2020 року (а.с.22), складених службою у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації встановлено, що умови проживання сім`ї потребують поліпшення.
Як вбачається з актів про результати відвідування та піклування дитиною від 30.01.2020 року №02/06-12 (а.с.16) та від 29.05.2020 року №02/06-25 (а.с.20), наданих Ізмаїльським спеціалізованим будинком дитини, малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на повному державному забезпечені у КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини Одеської обласної ради» з 26.07.2019 року по теперішній час, мати - ОСОБА_2 відвідувала дев`ять разів, а саме: 27.07.2019 року та 10.08.2019 року, 11.08.2019 року, 30.08.2019 року, 02.09.2019 року, 10.09.2019 року, 22.09.2019 року, 28.09.2019 року та 10.03.2020 року. Під час останнього відвідування вела себе неадекватно та була налаштована забрати дитину. Потім не цікавилася її долею та станом здоров`я ні в усній, ні в письмовій формі, тобто фактично самоусунулась від виховання та утримання дитини.
Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
У відповідності до ч.4 ст.155 СК України, ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для застосування до винної особи такого виду відповідальності, як позбавлення батьківських прав.
Згідно ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2).
В пунктах 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Частинами 4,5 ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації вирішив вважати за доцільне та таке, що відповідатиме інтересам дитини, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).
У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Судом встановлено, що поданий органом опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав є достатньо обґрунтованим.
Позивачем було надано суду переконливі докази того, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Враховуючи, що відповідачка не виконує обов`язки по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться її здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні її дитини ОСОБА_1 .
Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122, 125 цього Кодексу.
Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею ст.180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
У відповідності до п.15 ч.3 ст.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров?я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.
Враховуючи викладене вище та наведені обставини, суд вважає за можливе покласти на відповідачку такий обов`язок як сплату аліментів.
Виходячи з принципу балансу інтересів, суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_2 повинна сплачувати аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. За таких обставин позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню, та суд вважає за можливе стягувати з відповідачки ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Враховуючи, що відповідачка не виконує обов`язки по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться її здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд вважає за необхідне позов органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації в інтересах дитини ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , у відношенні її малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь опікуна або державного закладу, в якому буде перебувати дитина, на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - 11 червня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Т.П.Пащенко