Справа № 362/4394/19
Провадження № 2/362/615/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Ковбель М.М.,

за участю секретаря - Сілецької М.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новоселицький" про поновлення на роботі,-

В СТ А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що в 2004 році було створено Сільськогосподарський виробничий кооператив «Новоселицький» на базі потужностей колишнього колгоспу «Зоря» з встановленою численністю членів кооперативу (засновників) - 27 осіб. ОСОБА_1 працювала в СВК «Новоселицький» з 31 березня 2004 року, про що внесений відповідний запис у трудову книжку ОСОБА_1 . З 02 січня 2009 року ОСОБА_1 була призначена на посаду головного бухгалтера, що підтверджується розпорядженням СВК «Новоселицький» від 02 січня 2009 року, а також записом в трудовій книжці від 02 січня 2009 року.

Позивач вважає своє звільнення незаконним у зв`язку з тим, що вона за весь період в кооперативі сумлінно виконувала свої обов`язки, жодних зауважень на її адресу не надходило, до дисциплінарної відповідальності не притягалась; її звільнення з посади головного бухгалтера не оформлено рішенням загальних зборів у формі протоколу; не було отримано попередньої згоди первинної профспілкової організації СВК «Новоселицький» на звільнення; рішенням загальних зборів кооперативу оформлених протоколом №10/2019 від 10 квітня 2019 року було відсторонено членів виконавчого органу кооперативу в тому числі головного бухгалтера, а сам протокол неналежним чином оформлений.

20 серпня 2019 року до суду надійшов відзив СВК «Новоселицький», відповідно до якого Відповідач з викладеними обставинами в позовній заяві не погоджується, вважає позов безпідставним та таким що задоволенню не підлягає. Відзив аргументований тим, що ОСОБА_1 дійсно була призначена на посаду головного бухгалтера у СВК «Новоселицький», тобто з нею був укладений трудовий договір у відповідності до Кодексу законів про працю України. В подальшому наказом №21/05-Д від 21 травня 2019 року про застосування дисциплінарного стягнення Позивачу було оголошено догану за систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та розпорядженнями голови СВК «Новоселицький», а тому її було звільнено з посади головного бухгалтера на підставі наказу № 27-05к від 27 травня 2019 року.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили.

Представники відповідачів в судовому засіданні наполягали на розгляді справи по суті, просили відмовити в задоволенні позовних вимог з наведених у відзиві підстав.

Разом з тим Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Отже, за висновками суду, що неявка позивача та його відповідача у черговий раз може призвести до затягування строків розгляду справи та, як наслідок, порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приймаючи до уваги належне повідомлення позивача та її представника про розгляд даної справи, а також приймаючи до уваги, що судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 роу у справі №9901/949/18 (провадження №11-1179заі19)

Вислухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що 02.01.2009 розпорядженням СВК "Новоселицький" ОСОБА_1 призначено на посаду Головного бухгалтера СВК "Новоселицький", що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до Статуту СВК "Новоселицький" до складу правління Кооперативу входять: Голова Кооперативу, заступник Голови Кооперативу, Головний бухгалтер, Головні спеціалісти та інші особи, які призначаються Загальними Зборами.

Рішенням загальних зборів членів СВК "Новоселицький", оформленим протоколом загальних зборів членів СВК "Новоселицький" №10/2019 від 10.04.2019, вирішено припинити повноваження членів правління Кооперативу та обрано нового Голову Кооперативу.

Розпорядженнями Голови Кооперативу №01/05-Р від 03.05.2019 та №20/05-Р від 20.05.2019 Головного бухгалтера ОСОБА_1 було зобов`язано підготувати б документи, зокрема, платіжні доручення для сплати податків по заробітній платі, єдиного соціального внеску та платіжні відомості на видачу коштів для забезпечення оплати праці, належним чином оформлені та підписані головним бухгалтером.

Наказом Голови Кооперативу №21/05-Д від 21.05.2019 Головному бухгалтеру ОСОБА_1 було оголошено догану за систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та вказаними розпорядженнями Голови СВК "Новоселицький".

Наказом Голови СВК "Новоселицький" про звільнення №27-05к від 27.05.2019 було звільнено із займаної посади ОСОБА_1 .

Звертаючись з даним позовом до суду позивачка вважає своє звільнення незаконним, вказуючи на те, що зазначені Рішення загальних зборів членів СВК "Новоселицький", оформлене протоколом загальних зборів членів СВК "Новоселицький" №10/2019 від 10.04.2019, та Наказ Голови Кооперативу №21/05-Д від 21.05.2019, не можуть бути правовою підставою для її звільнення, адже не відповідають положенням законодавства України.

В підтвердження своїх доводів позивачка вказує на те, що:

- протокол загальних зборів членів СВК "Новоселицький" №10/2019 від 10.04.2019 підписаний виключно Головою та секретарем зборів, а тому не містить підтверджень присутності на таких зборах необхідної кількості членів Кооперативу для прийняття внесених до порядку денного рішень;

- згідно положень Статуту СВК "Новоселицький" до повноважень загальних зборів членів Кооперативу не віднесено питання відсторонення членів виконавчого органу СВК "Новоселицький";

- звільнення відбулось за відсутності попереднього отримання згоди первинної профспілкової організації СВК "Новоселицький".

При цьому, із змісту поданого позову вбачається, що висловлені позивачкою заперечення відносно проведених 10.04.2019 загальних зборів членів СВК "Новоселицький" зводяться до переконання про її звільнення саме на підставі рішення прийнятих на таких зборах та відсутності інформації про їх правомочність.

За змістом ст. 163 ЦК України виробничим кооперативом є добровільне об`єднання громадян на засадах членства для спільної виробничої або іншої господарської діяльності, яка базується на їхній особистій трудовій участі та об`єднанні його членами майнових пайових внесків. Правовий статус виробничих кооперативів, права та обов`язки їх членів встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Особливості створення і діяльності сільськогосподарських кооперативів можуть встановлюватися законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про кооперацію" виробничий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних осіб для спільної виробничої або іншої господарської діяльності на засадах їх обов`язкової трудової участі з метою одержання прибутку.

Статтею 2 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" встановлено, що діяльність сільськогосподарських кооперативів базується на нормах Конституції України, Цивільного, Господарського, Податкового і Земельного кодексів України, цього Закону, інших нормативно-правових актів. Загальні принципи, поняття та норми утворення, забезпечення функціонування, управління та ліквідації сільськогосподарського кооперативу і кооперативних об`єднань, контроль за їх діяльністю, права та обов`язки їх членів, формування майна, фондів, цін і тарифів на продукцію та послуги, а також трудові відносини у таких кооперативах та об`єднаннях регулюються Законом України "Про кооперацію".

Положеннями ст. 15 Закону України "Про кооперацію" встановлено, що вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу; заслуховування звітів його органів управління і органів контролю; затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства; прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном; утворення спеціальних комісій із залученням як консультантів найманих працівників; прийняття рішень про вступ кооперативу до кооперативних об`єднань; прийняття рішень про реорганізацію або ліквідацію кооперативу. Рішенням загальних зборів членів кооперативу до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені інші питання діяльності кооперативу. Чергові загальні збори членів кооперативу скликаються правлінням або головою кооперативу у разі потреби, але не рідше одного разу на рік. Про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення. Позачергові загальні збори членів кооперативу скликаються на вимогу: не менше третини його членів; спостережної ради; ревізійної комісії (ревізора); органу управління кооперативного об`єднання, членом якого він є. Позачергові загальні збори членів кооперативу повинні бути скликані протягом 20 днів з дня надходження такої вимоги. У разі незабезпечення правлінням (головою) кооперативу скликання позачергових загальних зборів вони можуть бути скликані особами, які вимагали їх скликання, протягом наступних 20 днів. У разі коли з організаційних причин (через територіальне розміщення чи значну чисельність членів кооперативу) проведення загальних зборів членів кооперативу неможливе, статутом кооперативу може бути передбачено скликання зборів уповноважених кооперативу. Кількість членів кооперативу, які мають право делегувати уповноважених, та порядок делегування уповноважених для участі у зборах уповноважених визначаються статутом кооперативу. Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених. Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі. Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об`єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах. Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу приймаються відповідно до його статуту відкритим або таємним голосуванням.

Зі змістом ст. 16 Закону України "Про кооперацію" виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу. Члени правління та голова кооперативу обираються загальними зборами членів кооперативу на строк, визначений статутом, але не більше ніж на п`ять років. Порядок обрання або відкликання членів правління та голови кооперативу, а також порядок проведення засідань правління кооперативу та прийняття ним рішень визначаються статутом кооперативу.

З огляду на викладені положення вбачається, що до виключної компетенції загальних зборів Кооперативу належить питання обрання та відкликання членів правління та голови Кооперативу.

Із наявних в матеріалах справи доказів (протоколу загальних зборів членів СВК "Новоселицький" №10/2019 від 10.04.2019; заяв членів Кооперативу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючого як представника наступних членів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , справжність підписів на яких нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчук А.В.) вбачається, що на загальних зборах членів СВК "Новоселицький", які відбулися 10.04.2019, приймалося рішення саме щодо відкликання (припинення повноважень) Голови Кооперативу; обрання Голови Кооперативу; припинення повноважень членів правління Кооперативу.

Тобто, на порядок денний загальних зборах членів СВК "Новоселицький", які відбулися 10.04.2019, було винесено питання, які належать до виключної компетенції таких зборів, в той час, як питань щодо звільнення працівників Кооперативу на таких зборах не вирішувалося.

Відтак, правові підстави для висновку, що ОСОБА_1 було звільнено саме на підставі рішення загальних зборів членів СВК "Новоселицький", оформленого протоколом загальних зборів членів СВК "Новоселицький" №10/2019 від 10.04.2019, відсутні, адже на таких зборах було прийнято лише рішення про припинення її повноважень як члена Правління Кооперативу, що не є тотожним із звільненням із займаної посади Головного Бухгалтера.

При цьому, в поданих до суду нотаріально посвідчених заяв членів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючого як представника наступних членів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 засвідчено те, що на загальних зборах членів СВК "Новоселицький", які відбулись 10.04.2019, були присутні 14 членів СВК "Новоселицький".

Крім того, відповідні члени Кооперативу засвідчили, що про дату, час і місце проведення таких зборів членів СВК "Новоселицький" були завчасно повідомлені шляхом ознайомлення з розміщеним повідомленням в місцях найбільшого накопичення людей на території Вільшансько-Новоселицької сільської ради.

Доказів на спростування наведеного матеріали справи не містять.

З огляду на викладене вбачається, що при скликанні загальних зборів членів СВК "Новоселицький", призначених до проведення на 10.04.2019, було дотримано вимог ч. 4 ст. 15 Закону України "Про кооперацію" щодо завчасного повідомлення про їх проведення, а в їх проведенні взяли участь 14 членів Кооперативу, тобто, більше половини його членів (всього до складу СВК "Новоселицький" входить 27 членів згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), що свідчить про наявність встановленого ч. 9 ст. 15 Закону України "Про кооперацію" кворуму, необхідного для прийняття рішень щодо винесених на порядок денний таких зборів питань.

При цьому, приписи чинного законодавства України, які регулюють питання діяльності сільськогосподарських виробничих кооперативів, не містять жодних вимог до порядку засвідчення протоколу загальних зборів членів кооперативу, а в положеннях п. 16.7 Статуту СВК "Новоселицький" було встановлено, що протоколи загальних зборів підписуються головою та секретарем загальних зборів.

Отже, посилання позивачки на те, що протокол загальних зборів членів СВК "Новоселицький" №10/2019 від 10.04.2019 було підписано лише Головою та Секретарем зборів і не містить підписів членів, які прийняли участь в їх проведенні, як на підставу для висновку про неправомочність таких зборів, є необґрунтованим.

До того ж, викладеними в нотаріально посвідчених заявах членів Кооперативу поясненнями підтверджується присутність на таких зборах 14 членів СВК "Новоселицький", а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_1 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також ОСОБА_7 , який представляв інтереси та права 5 членів СВК "Новоселицький" на підставі виданих йому довіреностей, а саме: ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , з яких по питаннях порядку денного загальних зборів членів СВК "Новоселицький" 10 членів СВК "Новоселицький" голосували "За", а 4 члени СВК "Новоселицький", а саме: ОСОБА_14 , ОСОБА_1 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 " Утрималися ".

Тобто, матеріалами справи підтверджується, що позивачка - ОСОБА_1 , безпосередньо брала участь у проведенні загальних зборів членів СВК "Новоселицький", які відбулись 10.04.2019, а тому її посилання на неможливість встановлення які саме члени брали участь у таких зборах та голосували по питанням порядку денного не відповідають дійсним обставинам спірних правовідносин.

Відповідно до п. 16.5 Статуту СВК "Новоселицький" будь-який член Кооперативу може видати доручення в письмовій формі іншій особі для участі в засіданні Загальних зборів замість нього, для участі в голосуванні від його імені, а також для реалізації інших прав та повноважень відсутнього члена Кооперативу.

Згідно із п. 16.6 Статуту СВК "Новоселицький" кожний член Кооперативу має один голос. Загальні Збори правомочні приймати рішення, якщо на них присутні більше половини Членів Кооперативу (як особисто, так і через призначених ними Представників). Рішення на Загальних Зборах вважаються прийнятим, якщо за нього проголосувало дві третини від кількості присутніх на Загальних Зборах Членів Кооперативу.

Отже, голосування із 14 присутніх 10 членів СВК "Новоселицький" "За" відносно питань порядку денного свідчить про належне прийняття таких рішень, оформлених протоколом загальних зборів членів СВК "Новоселицький" №10/2019 від 10.04.2019, в розумінні положень ч. 11 ст. 15 Закону України "Про кооперацію".

Наведене в свою чергу свідчить про існування з вказаної дати у обраної 10.04.2019 на загальних зборів членів СВК "Новоселицький" Голови Кооперативу ОСОБА_4 правомочностей на прийняття в подальшому розпоряджень №01/05-Р від 03.05.2019, №20/05-Р від 20.05.2019, невиконання яких Головним бухгалтером ОСОБА_1 стало підставою для видання наказів №21/05-Д від 21.05.2019 про оголошення догани та №27-05к від 27.05.2019 про звільнення із займаної посади.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; 2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці; 3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення; 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 5) нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; 6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; 7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 8) вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу; 10) призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду; 11) встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Згідно із ч. 3 ст. 40 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

За змістом ст. 41 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: 1) одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; 1-1) винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати; 2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу; 3) вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи; 4) перебування всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції" у прямому підпорядкуванні у близької особи; 5) припинення повноважень посадових осіб. Власник або уповноважений ним орган з власної ініціативи зобов`язаний розірвати трудовий договір з посадовою особою в разі повторного порушення нею вимог законодавства у сфері ліцензування, з питань видачі документів дозвільного характеру або у сфері надання адміністративних послуг, передбачених статтями 166 10, 166 12, 188 44 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу. Розірвання договору у випадку, передбаченому пунктом 4 частини першої цієї статті, проводиться, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що звільнення ОСОБА_1 з посади Головного бухгалтера СВК "Новоселицький" було наслідком грубого порушення нею трудових обов`язків - невиконання розпоряджень Голови Кооперативу №01/05-Р від 03.05.2019 та №20/05-Р від 20.05.2019, що підпадає під визначену п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставу звільнення (розірвання трудового контракту).

Доказів оскарження наведених розпоряджень матеріали справи не містять, а будь-яких спростувань факту невиконання розпоряджень Голови Кооперативу №01/05-Р від 03.05.2019 та №20/05-Р від 20.05.2019 позивачкою не надано.

Відтак, не знайшли свого підтвердження посилання позивачки на те, що вона сумлінно виконувала покладені на неї посадові обв`язки Головного бухгалтера СВК "Новоселицький" як на підставу для висновку про відсутність правових підстав для її звільнення.

Частиною 1 ст. 43 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Отже, враховуючи, що в даному випадку звільнення (розірвання трудового договору) ОСОБА_1 з посади Головного бухгалтера СВК "Новоселицький" було здійснено з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), то необхідність попереднього отримання згоди первинної профспілкової організації СВК "Новоселицький" в силу приписів ч. 1 ст. 43 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсутня.

З огляду на встановлені на підставі зібраних в матеріалах справи доказів обставини, суд не убачає підстав для поновлення позивача на роботі, оскільки її звільнення відбулося з дотриманням норм чинного законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Суддя М.М.Ковбель