ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 жовтня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/3776/20

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/998/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

У С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки на його користь заборгованість у розмірі 25 166,83 грн станом на 31.03.2020 за кредитним договором № б/н від 12.09.2008 та судові витрати у розмірі 2 102 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписала заяву № б/н від 12.09.2008. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, відкрило картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, встановленому договором, та надало відповідачці у користування кредитну картку. Відповідачка в порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконала та не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, станом на 31.03.2020 утворилась заборгованість у розмірі 22 166,83 грн, яка складається з:

1 243,11 грн заборгованість за тілом кредита;

446,28 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625;

22 040,92 грн нарахована пеня;

0,00 нарахована комісія;

250 грн штраф (фіксована частина);

1 186,52 грн штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 1689 грн 39 коп. та 140,83 грн у відшкодування судових витрат, а всього 1830 грн 22 коп.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на неповне, невсебічне та необ`єктивне дослідження всіх обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачкою було підписано анкету-заяву, в якій зазначено вид кредитної картки - «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; валюта картки гривня; базова процентна ставка 2,5% на місяць на залишок заборгованості; умова сплати штрафу.

Заявник зазначає, що крім анкети-заяви відповідачем у той же день також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», де вказано тип кредитної лінії, пільговий період, базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5% в місяць, розмір та строк внесення щомісячних платежів, умова щодо сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості, умова щодо сплати штрафи. Вказане свідчить про те, що відповідача при укладенні Кредитного договору була належним чином повідомлена про умови кредитування, у тому числі, щодо сплати пені та штрафу.

Заявник вказує, що висновок суду щодо не ознайомлення відповідача з умовами кредитування щодо сплати пені та штрафів не відповідає дійсним обставинам справи, зважаючи на підписану відповідачем Довідку про умови кредитування.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 1689,39 грн (заборгованість за тілом кредиту та відсотками нарахованими на прострочений кредит за ст. 625), сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог Банку про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованою пенею та штрафами.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.07.2019 справа № 342/180/17, виходив з відсутності правових підстав для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми пені та штрафів, зважаючи на те, що Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідачки, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору.

У той же час, районний суд зазначив, що оскільки фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, то з відповідача необхідно стягнути фактично отриману суму кредитних коштів (тіло кредиту).

Однак, повністю погодитись з такими висновками апеляційний суд не може через їх невідповідність обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Судом у справі встановлено, що 12.09.2008 ОСОБА_1 було укладено з АТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій, заповнивши розділи щодо своїх паспортних даних, місця проживання, сімейного стану, освіти та роду занять, у розділі «Банківські послуги» відповідачкою проставлено відмітки у графі «кредитка «Універсальна» «55 днів пільгового періоду», у графі «кредитний ліміт у сумі» вказано 500 грн, базова процентна ставка за кредитом 2,5% на залишок заборгованості (а.с. 25).

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

У розділі «Відмітки Банку» зазначено, що правильність і достовірність відомостей перевірені працівником банку, ідентифікація клієнта проведена згідно з Порядком ідентифікації клієнта під час відкриття рахунків і випуску платіжних карток.

12.09.2008 відповідачкою було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій, серед іншого, визначені базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році) в розмірі 2,5%, розміри пені, штрафів та комісій, наведені приклади використання кредитних коштів, а також зазначено, що відповідачка з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена (а.с. 26).

Згідно з зазначеними у довідці умовами кредитування штраф за порушення строків оплати по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, становить 250 грн + 5% від суми позову.

Також Банком додано Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 27-32), які відповідачкою не підписані.

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за договором від 12.09.2008 станом на 31.03.2019 загальний розмір заборгованості становить 25 166,83 грн, з яких: 1243,11 грн заборгованість за тілом кредиту; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 446,28 грн; 22 040,92 грн нарахована пеня; 1436,52 грн заборгованість по судовим штрафам (а.с. 5-14).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625, пенею та штрафами.

Позивач, обґрунтовуючи позов в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12.09.2008, посилався також на «Умови та правила надання банківських послуг», які є невід`ємною частиною спірного договору.

Оцінюючи доводи позивача про те, що з моменту підписання відповідачем заяви між ним та Банком був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору, колегія суддів вважає за необхідне дотриматися правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, ухваленого в аналогічних правовідносинах, зміст якого зводиться до того, що роздруківка Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Підстав відступити від цього правового висновку під час розгляду справи, що переглядається, колегія суддів не встановила.

Разом з тим, як зазначалось вище, 12.09.2008 відповідачка підписала Анкету-заяву, де виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну картку, визначила її вид та вказала бажаний кредитний ліміт, про що проставила свій підпис, а також, цієї ж дати відповідачка підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій, серед іншого, визначені базова процентна ставка (2,5% на місяць), розміри пені, штрафів та комісій, а також зазначено, що відповідачка з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена, тобто остання погодилась у письмовому вигляді з умовами кредитування.

Судом першої інстанції залишено поза увагою наявність у справі вказаної Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», та не надано їй належної правової оцінки. Апеляційний суд звертає увагу, що дана Довідка підписана відповідачкою в день підписання анкети-заяви 12.09.2008.

Відповідно до зазначених у Довідці умов кредитування базова процентна ставка за кредитом встановлена у розмірі 2,5% на місяць (30% річних) на залишок заборгованості, штраф за порушення строків оплати по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів становить 250 грн + 5% від суми позову.

Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачкою Анкети-заяви та Довідки про умови кредитування, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання.

За інформацією Банку ОСОБА_1 за кредитним договором були надані кредитні картки № НОМЕР_1 , дата відкриття 12.09.2008 зі строком дії до останнього дня 12/11 року, № НОМЕР_2 , дата відкриття 28.12.2011 зі строком дії до останнього дня 06/15 року, № 836386, дата відкриття 18.08.2014 зі строком дії до останнього дня 08/18, № 836386, дата відкриття 04.07.2015 зі строком дії до останнього дня 08/18 (а.с. 23); 15.09.2008 було встановлено кредитний ліміт у сумі 1 100 грн, 17.06.2009 кредитний ліміт зменшено до 960 грн, 28.07.2011 кредитний ліміт збільшено до 1 060 грн, 29.07.2011 кредитний ліміт зменшено до 1 060 грн, 28.10.2011 кредитний ліміт зменшено до 1 000 грн, 16.12.2016 кредитний ліміт зменшено до 0 грн (а.с. 24).

З виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що після підписання анкети-заяви вона отримала кредитні картки та користувалась картковим рахунком, активно та систематично користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість (а.с. 15-22).

28 березня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи остання кредитна картка № НОМЕР_3 була надана відповідачці зі строком дії до останнього дня 08/18 року. Позивачем вимог про стягнення відсотків за договором не заявлено.

Обґрунтованими, зважаючи на погодження сторонами, є вимоги Банку про стягнення судових штрафів, однак, апеляційний суд не погоджується із визначеною до стягнення Банком сумою штрафу.

Як зазначалось вище, у Довідці про умови кредитування визначено, що штраф за порушення строків оплати по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, становить 250 грн + 5% від суми позову. Таким чином, штраф має бути обрахований наступним чином: 250 грн + (5% х (1243,11 грн заборгованість за тілом кредиту + 446,28 грн заборгованість за відсотками згідно ст. 625) = 334,47 грн.

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року, справа № 554/2743/14-ц, зроблено висновок про те, що оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення суперечить положенням ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Отже, з огляду на вказаний правовий висновок Верховного Суду нарахована Банком ОСОБА_1 заборгованість по пені не підлягає стягненню з останньої.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову в стягненні з відповідачки заборгованості за штрафами є помилковим, у зв`язку з чим відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за штрафами в сумі 334,47 грн.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» на суму 2023,86 грн (2 023,86 грн від 25 166,83 грн становить 8,04%), слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму судового збору з 140,83 грн до 169,00 грн (2102 грн х 8,04%).

Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню на суму 334,47 грн (334,47 грн від 23 477,44 грн становить 1,42%), у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи (а.с. 68), то відповідно з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 44,77 грн (3153,00 грн х 1,42%) за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 червня 2020 року скасувати в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за штрафами.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за штрафами - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ) 334,47 (триста тридцять чотири) грн 47 коп. заборгованості за штрафами.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 червня 2020 року змінити в частині визначення розміру стягнутих з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, ) судових витрат, збільшивши суму судового збору зі 140 (ста сорока) грн 83 коп. до 169 (ста шістдесяти дев`яти) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ; ) 44 (сорок чотири) грн 77 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: