328/201/20
УХВАЛА

Іменем України

10 лютого 2020 року м.Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Погрібної О.М., за участю секретаря судового засідання Мацинської О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Токмак скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на дії приватного виконавця Шавлукової Заіри Арсенівни,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. у ВП № 61008574 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2020 у ВП № 61008574 неправомірними та скасувати зазначену постанову.

Скарга обґрунтована тим, що 17.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. була розглянута заява стягувача про примусове виконання та прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-784/2010, виданого 18.11.2010р. Токмацьким районним судом Запорізької області про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 в рахунок задоволення вимог AT «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/17-07/3075-40 від 29.05.2008 в розмірі 238630,65 грн. 22.01.2020 заявником було отримано копію вищевказаної постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 61008574. Заявник вважає, що приватним виконавцем при винесені зазначеної постанови порушено права, свободи та охоронювані законом інтереси її та членів її сім`ї, оскільки, на думку заявника, приватним виконавцем фактично розпочато процедуру звернення стягнення на житловий будинок, в якому вона проживає разом зі своєю сім`єю, яка складається з чоловіка, доньки, та вказаний житловий будинок є їх єдиним житлом. Вважає, що приватний виконавець повинна була повернути виконавчий лист стягувачу на підставі п.9 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на теперішній час діють вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті». З кредитного договору № 14/17-07/3075-40 від 29.05.2008, за яким проводиться стягнення виконавцем, вбачається, що предметом договору є саме домоволодіння площею 61,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а тому відносно нього не може вирішуватись питання про звернення стягнення, враховуючи ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII. Оскільки зазначене нерухоме майно є житловим, виступає як забезпечення зобов`язання за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, використовується як місце постійного її проживання та її сім`ї, яка складається з чоловіка та доньки, не перевищує 250 кв.м та у її власності не знаходиться інше нерухоме майно, то це майно не може бути примусово стягнуто в силу наявності мораторію. Таким чином заявник вважає, що зазначена постанова винесена приватним виконавцем безпідставно, тому просить заявлені вимоги задовольнити.

Ухвалою судді від 30.01.2020 скарга ОСОБА_1 прийнята до провадження в частині вимог про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2020 року у ВП № 61008574 неправомірними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження; в частині вимог про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. щодо винесення постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 17.01.2020 року у ВП № 61008574 неправомірними та скасування зазначеної постанови відмовлено у відкритті провадження з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України. Також вказаною ухвалою у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. витребувано завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 61008574.

В судовому засідання заявник ОСОБА_1 скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, зазначених в скарзі.

Представник заявника адвокат Майсак В.О. у судовому засіданні скаргу підтримала у повному обсязі, просила її задовольнити та зазначила, що з кредитного договору № 14/17-07/3075-40 від 29.05.2008, за яким проводиться стягнення виконавцем, вбачається, що предметом договору є саме домоволодіння площею 61,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а тому відносно нього не може вирішуватись питання про звернення стягнення, враховуючи ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII. Про даний факт відомо приватному виконавцю, бо виконавчий лист неодноразово повертався державним виконавцем через дію мораторію.

Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А., яка повідомлена про дату, час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Також надала суду заперечення, в яких зазначила, що оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження вважає законною та такою, що не порушує права та законні інтереси боржника, вона діяла у відповідності до вимог Закону «Про виконавче провадження». 17.01.2020 надійшла заява AT «Райффайзен Банк Аваль» про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-784/2010, виданого 18.11.2010 Токмацьким районним судом Запорізької області, про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці площею 590 кв.м. та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.05.2008 року в рахунок задоволення вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/17-07/3075-40 від 29.05.2008 в розмірі 238630,65 грн. Оскільки підстави, визначені ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» для повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, на час відкриття виконавчого провадження були відсутні, вона правомірно, на виконання вимог ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», 17.01.2020 винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №61008574. Для вирішення питання про можливість звернення стягнення на нерухоме майно боржника, з урахуванням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виконавцю під час здійснення виконавчого провадження потрібно з`ясувати питання: чи використовується нерухоме майно як місце постійного проживання боржника, що встановлюється виходом виконавця за адресою нерухомого майна та складенням відповідного акту, а також направленням запиту до Департаменту реєстраційних послуг або до Центру надання адміністративних послуг щодо зареєстрованих за адресою осіб; чи знаходиться у власності боржника інше нерухоме майно, що встановлюється шляхом отримання виконавцем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; яка загальна площа нерухомого майна. Всі зазначені заходи проводяться виконавцем виключно в рамках відкритого виконавчого провадження, якщо під час здійснення виконавчого провадження виконавцем буде встановлено, що звернення стягнення на майно боржника заборонено законом, виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу із роз`ясненням йому права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання. Враховуючи викладене, в задоволені скарги просить відмовити.

Представник заінтересованої особи АТ «Райффайзен Банк аваль», яка про дату, час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, надала письмові пояснення, в яких вказала, що приватний виконавець діяла в межах своїх повноважень та в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Дії приватного виконавця по відкриттю виконавчого провадження не суперечать Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким забороняється здійснювати дії, спрямовані на примусову реалізацію нерухомого майна. Інші дії, зокрема проведення перевірки, чи підпадає нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , під дію зазначеного Закону, здійснення заходів щодо виявлення наявності або відсутності іншого нерухомого майна боржника або дій, що підтверджують або спростовують наявність заборони на примусове стягнення на нерухоме майно, повинні здійснюватись в рамках виконавчого провадження, що чинним законодавством України не заборонено. Тому в задоволенні скарги просить відмовити.

У відповідності до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Положеннями пункту 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі. Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Не виконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи..

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2010 року позов ПАТ «Райфайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно в погашення заборгованості по кредиту задоволено повністю. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та знаходиться на земельній ділянці, площею 590 кв.м, в рахунок задоволення вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/17-07/3075-40 від 29 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Райфайзен банк Аваль», в розмірі 238630,65 грн. Рішення набрало законної сили 14.09.2010.

18.11.2010 Токмацьким районним судом Запорізької області на виконання зазначеного рішення суду був виданий виконавчий лист №2-784/2010, який неодноразово звертався до стягнення.

Як вказала заявник ОСОБА_1 , на підставі вищевказаного виконавчого листа, за заявою стягувача АТ «Райфайзен банк Аваль» від 09.01.2020, приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. відкрито виконавче провадження ВП № 61008574.

З наданих приватним виконавцем Шавлуковою З.А. матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 09.01.2020 на адресу приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшла заява про відкриття виконавчого провадження та оригінал виконавчого листа №2-784/2010.

17.01.2020 приватним виконавцем Шавлуковою З.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61008574, з виконання виконавчого листа №2-784/2010, виданого 18.11.2010 Токмацьким районним судом Запорізької області, про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , в рахунок задоволення вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/17-07/3075-40 від 29 травня 2008 року в розмірі 238630,65 грн.

Відповідно до наданої на запит приватного виконавця Шавлукової З.А. інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17.01.2020, встановлено, що за боржником ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на нерухоме майно, а саме на будинок АДРЕСА_1 , ціла частка.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17.01.2020, щодо об`єкту нерухомого майна: будинку АДРЕСА_1 , встановлено, що зазначений будинок загальною площею 61,6 кв.м, житловою площею 44,7 кв.м, з 24.06.2008 перебуває у власності ОСОБА_1 , частка власності 1/1, інше нерухоме майно у власності ОСОБА_1 не перебуває.

Як вбачається з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за реєстраційним номером 7295538 приватним нотаріусом Чернявським В.В. 30.05.2008, на підставі договору іпотеки б/н, 30.05.2008, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», зареєстровано обтяження заборону на нерухоме майно: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .

Крім того, 06.10.2011 реєстратором «Запорізької філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови державного виконавця ВДВС Токмацького РУЮ Дерези О.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, згідно з виконавчим листом № 2-784 від 18.11.2010, про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці площею 590 кв. м., та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 30 травня 2008 року, в рахунок задоволення вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/17-07/3075-40 від 29.05.2008 в розмірі 238630,65 грн, зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна, - будинку АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер обтяження: 11692976.

З Державного реєстру іпотек вбачається, що за домоволодіннямза адресою: АДРЕСА_1 , 03.03.2009 на підставі додаткової угоди по договору іпотеки від 30.05.2008, р.№819, Токмацькою державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження іпотека; розмір основного зобов`язання: 25346 доларів США, іпотекодержателем є ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», боржником, - ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження: 72955583.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до положень ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ може бути повернутий стягувачу з підстав визначених цією статтею.

Положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

Як вбачається з матеріалів справи, будинок АДРЕСА_1 , підпадає під дію зазначеного вище Закону, оскільки загальна площа його не перевищує 250 кв. м.

Разом з тим, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов`язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Тим самим, мораторієм є тимчасове зупинення настання певних юридичних наслідків (виникнення чи припинення прав чи обов`язків). Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є тимчасовою та пов`язується із скасувальною обставиною, що визначена у ч.3 Закону. Зазначеним Законом не визначено підстави відмови у захисті права внаслідок поширення дії Закону на правовідносини сторін, а лише передбачено у майбутньому створення сприятливих умов для боржників щодо їх зобов`язань перед кредиторами.

Верховний Суд України у справі N 6-333цс15 від 10 червня 2015 року визначив, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений вказаним вище Законом, не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Отже, до закінчення дії мораторію, встановленого даним Законом, державним чи приватним виконавцем не може бути примусово реалізоване відповідне майно.

Вичерпний перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження визначено ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Оскільки підстави, визначені ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» на час відкриття виконавчого провадження були відсутні, приватний виконавець Шавлукова З.А. правомірно, на виконання ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», прийняла рішення про відкриття виконавчого провадження.

Тобто, приватний виконавець Шавлукова З.А., відкривши виконавче провадження ВП № 61008574 по виконанню виконавчого листа №2-784/2010, виданого 18.11.2010 Токмацьким районним судом Запорізької області, про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , в рахунок задоволення вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/17-07/3075-40 від 29 травня 2008 року в розмірі 238630,65 грн, діяла в межах закону.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником не надано до суду належних та допустимих доказів того, що винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 61008574 приватним виконавцем Шавлуковою З.А. будь-яким чином були порушені права, свободи та охоронювані законом інтереси як заявника, так і членів її сім`ї.

При цьому суд виходить з тривалості невиконання судового рішення, на виконання якого відкрито ВП№ 61008574. Винесена приватним виконавцем Шавлуковою З.А. оскаржувана постанова має загальний характер, та вказує на початок примусових дій по виконанню вищезазначеного рішення суду, даних про вчинення приватним виконавцем Шавлуковою З.А. будь-яких інших дій та прийняття інших рішень, спрямованих на примусову реалізацію належного заявнику будинку АДРЕСА_1 , заявником не надано.

В той же час, для вжиття всіх заходів, спрямованих на виконання зазначеного судового рішення, зокрема, чи використовується вищевказане нерухоме майно як місце постійного проживання боржника, чи знаходиться у власності боржника інше нерухоме майно, та інше, необхідно проведення ряду виконавчих дій, проведення яких можливе лише в рамках відкритого виконавчого провадження.

Посилання заявника на те, що протягом дій Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути виконане, а відтак не має доцільності й відкривати виконавче провадження в цій частині, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки, норми вказаного закону мають певний цільовий характер і є державною гарантією захисту конституційних прав та інтересів громадян на збереження за ними відповідного нерухомого майна, при цьому, приватним виконавцем не вчинялися дії щодо відчуження цього майна.

Представник позивача адвокат Майсак В.О. зазначила, що державний виконавець в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.11.2019 року, визначила, що стягувач може повторно пред`явити даний виконавчий лист до виконання після закінчення заборони щодо звернення стягнення на майно. Однак це не відповідає дійсності, оскільки у зазначеній постанові навпаки вказано про те, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до закінчення заборони щодо звернення стягнення на майно.

Також представник заявника звернула увагу суду на те, що приватному виконавцю вже відомо, що звернути стягнення на будинок наразі неможливо, бо на даний час діє мораторій і саме з цих підстав державний виконавець 29.11.2019 року повернув виконавчий документ стягувачу, а тому і підстав для відкриття виконавчого провадження немає. Однак суд зауважує, що майнове та матеріальне становище боржника з часу повернення виконавчого документа стягувачу може змінюватись, тому приватний виконавець має право в рамках відкритого виконавчого провадження з`ясувати ці обставини.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. про відкриття виконавчого провадження ВП № 61008574 від 17.01.2020 є повністю безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, доводи представника заявника адвоката Майсак В.О. про те, що в постанові про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець стягнув з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 23863,06 грн., яка фактично вже була стягнута з боржника суд не бере до уваги, бо дане питання не є предметом розгляду даної скарги, воно повинно вирішуватись в порядку адміністративного судочинства.

Так, частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги предмет даної скарги, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст.452 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За таких підстав з заявника на користь держави підлягають стягненню 420 грн. 40 коп. - судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258-261, 263-265, 447-453 ЦПК України, суд,

постановив:

В задоволені скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на дії приватного виконавця Шавлукової Заіри Арсенівни, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , рнкопп НОМЕР_1 на користь держави 420 (чотириста двадцять) грн. 40 (сорок) коп. судового збору.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Токмацький районний суд Запорізької області.

Суддя: