Справа № 450/3856/18 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/979/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:39
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Сеньків Х.І.,

адвоката Гнатишака О.В. представника АТ КБ «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Тузової Владислави Олександрівни, представника Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (в подальшому «Банк»), третя особа: ОСОБА_3 , в якому просила суд ухвалити рішення про:

- розірвання договору № SAMDN2952 у валюті USD, укладеного 29.03.2010 року між ОСОБА_3 та Банком та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за депозитним вкладом у розмірі 5 563, 33 доларів США, що складається з 3 686, 68 доларів США розміру вкладу та 1 876, 71 доларів США розміру відсотків;

- розірвати договір №SAMDN3107 у валюті EURO, укладений 29.03.2010 року між ОСОБА_3 та Банком та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за депозитним вкладом у розмірі 242,74 Евро, що складається з 165,19 Евро розміру вкладу та 77,55 Евро розміру відсотків, а також судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 29.03.2010 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено два депозитних договори: договір №SAMDN2952 від 29.03.2010 року на оформлення вкладу «Копілка дітям», який був оформлений ОСОБА_3 для позивача у валюті USD, а також договір №SAMDN3107 на тих самих умовах, що і попередній, але в іншій валюті - в Евро. На підтвердження укладення вказаних договорів відповідач видав ОСОБА_3 дві електронні ощадні книжки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , а також було відкрито два особові рахунки № НОМЕР_3 (USD), № НОМЕР_4 (EURO).

Після окупації Криму Російською Федерацією вся сім`я ОСОБА_4 була змушена виїхати за межі Криму і на даний момент всі проживають у с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області. Первинно з позовом про повернення грошових коштів за вказаними договорами звертався ОСОБА_3 , але у зв`язку із тим, що на момент розгляду справи позивач досяг повноліття, Пустомитівський районний суд Львівської області відмовив з тих підстав у задоволені позову (справа № 450/3310/17).

30 липня 2018 року позивач надіслав на адресу AT КБ «ПриватБанк» нотаріально посвідчений письмовий запит власника банківського рахунку, разом із завіреними копіями договорів, завіреною копією довідки № 15956568 від 11.05.2014 року та завірену копію свого паспорту та ідентифікаційного коду. У письмовому запиті позивач виявив бажання розірвати такі договори та отримати грошові кошти, які зберігаються на його рахунках у відповідача. Також Позивач просив надати йому відповідні документи, а саме: копію виписки (виписок) з банківського рахунку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_3 за період 20.03.2010 року по 20.03.2015 року, довідку про залишок грошових коштів на рахунку № НОМЕР_3 , завірену копію виписки (виписок) з банківського рахунку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_4 за період 20.03.2010 року по 20.03.2015 року та довідку про залишок грошових коштів на рахунку № НОМЕР_4 . У відповіді від 23.08.2018 року Банк повідомив позивача, що у зв`язку із окупацією АРК та міста Севастополя Російською Федерацією та фактичної конфіскації частини майнового комплексу AT КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу Банку - Філії «Кримське РУ AT КБ «Приватбанк», Банк не має доступу до свого майна, договорів на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки, а відтак не може надати жодної інформації.

Стверджувалося, що те, що відповідач має в своєму розпорядженні інформацію по рахунках, які були відкриті громадянами України на території АР Крим, свідчить те, що така база є в електронному варіанті (у відповіді вказано лише про паперовий носій) і що відбувається часткове відображення рахунків у системі Приват24.

Довідкою із системи Приват 24 від 04.11.2016 року підтверджується наявність у ОСОБА_3 заблокованого рахунку № НОМЕР_5 (Картка Голд), на якій були грошові кошти також у доларах США із сумою 868,42 долари США. Зазначений рахунок був відкритий у Кримському регіональному відділення ПАТ КБ «Приватбанк». Інформації про наявні депозити в такій довідці немає. Такий самий рахунок № НОМЕР_5 і сума у 868.53 USD вказується і в довідці № 15956568 від 11.05.2014 року, яка була видана на території АРК начальником департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ. Але в такій довідці вказується наявність двох депозитних рахунків та інформація про суму коштів на таких рахунках. Станом на 11.05.2014 року на рахунку «дитячий накопичувальний» в USD було 3686,62, а в EURO було 165,19. Тобто, відповідач бачить інформацію про оформленні рахунки на території АРК, але свідомо їх ховає (а.с. 1-9).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Розірвано договір № SAMDN2952 у валюті USD, між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29.03.2010 року.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за депозитним вкладом у розмірі 5 563, 33 доларів США.

Розірвано договір №SAMDN3107 у валюті EURO, між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29.03.2010 року.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за депозитним вкладом у розмірі 242,74 Евро.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 125-133).

Дане рішення оскаржив представник Банку.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Стверджує, що позивач не надав жодного касового документу, який би підтверджував факт зарахування коштів на банківські депозитні рахунки, а відтак вважає, що позивач взагалі не довів факт укладення договорів, на які він посилається.

Вважає, що «відсутність інформації у Довідці від 04.11.2016 р. щодо наявних … депозитних рахунків, на які посилається Позивач, говорить про те, що кошти безперешкодно могли бути зняті третьою особою ОСОБА_3 до моменту припинення діяльності Кримської філії на території АР Крим у 2014 році».

Вважає, що суд не звернув уваги на те, що в письмовому запиті позивача від 30.08.2018 року він просив Банк лише про надання йому інформації та відповідних документів, однак не заявляв вимогу щодо повернення йому коштів, тобто вимогу про розірвання договорів (а.с. 140-144).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

В обґрунтування наявності договірних відносин з Банком позивачем було подано до суду договори № SAMDN2952 та № SAMDN3107 («Вклад «Копилка детям»), укладені 29.03.2010 року у місті Феодосія між ОСОБА_3 (батьком позивача) та Банком на користь на той час неповнолітнього ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_2 (позивача), з копіями електронних ощадних книжок відкритих на підставі цих договорів (а.с. 13-15); довідку Кримського регіонального управління Банку від 11.05.2014 року № 15956568 про наявність у ОСОБА_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 11.05.2014 року рахунків (в тому числі двох «Детский накопительный») з датою оформлення 29.03.2010 року (а.с. 16); довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» (за підписом заступника керівника напряму «Кредитні картки та зарплатні проекти» ОСОБА_5 ) від 04.11.2016 року (!) про наявність у ОСОБА_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк» заблокованих рахунків, відкритих у місті Феодосія на території АР Крим (а.с. 17).

Інформація, яка є наведеною у вищезгаданих документах, Банком належними та допустимими доказами не спростована.

Таким чином, колегія суддів вважає, що факт наявності договірних відносин з Банком позивачем доведено належними та допустимими доказами, а відтак відхиляє, як необґрунтовані, доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту укладення вищезгаданих договорів банківського вкладу.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною другою статті 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Згідно з частинами першою та третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Суд правильно відхилив доводи Банку (повторені ним у апеляційній скарзі) щодо відсутності зобов`язань перед кримськими вкладниками та відсутності доступу до оригіналів банківських документів, оскільки договори укладалися не з філією, а безпосередньо з юридичною особою - ПАТ КБ «ПриватБанк», і прийшов до правильного висновку про те, що зобов`язання за договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа.

Також обґрунтованим є висновок суду про те, що саме на Банк (як відповідача) покладається обов`язок довести належне виконання своїх зобов`язань за договором банківського вкладу, а саме - доказів того, що кошти були повернуті вкладникові, а також про відсутність коштів на депозитному рахунку позивача.

А оскільки відповідач не надав доказів виконання своїх зобов`язань за договорами банківського вкладу, то суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тузової Владислави Олександрівни, представника Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2019 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 19 жовтня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.