Житомирський апеляційний суд
Справа №277/324/14-ц Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Категорія 60 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

справу №277/324/14-ц за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2016 року в зв`язку з нововиявленими обставинами

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , місцевої територіальної громади в особі Рихальської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на житловий будинок, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4

на ухвалу Ємільчинського районного суду Житомирської області від 12 березня 2020 року, яка постановлена під головуванням судді Заполовського В.В. у смт Ємільчине,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2016 року за нововиявленими обставинами. В обґрунтування заяви посилалася на те, що під час розгляду справи не знала, що батько її сина був членом колгоспного двору з 1984 року і мав право на Ѕ частку спільного майна, що є доказом того, що після смерті своєї матері, як співвласник майна колгоспного двору, він вступив у його володіння. Наголошує на тому, що приналежність спірного будинковолодіння до колгоспного двору свідчить про незаконність відмови приватним нотаріусом її неповнолітньому сину у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його (сина) батька, оскільки не встановив приналежність будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір». Наразі вона отримала довідку виконкому Рихальської сільської ради №868 та архівну довідку Ємільчинської районної державної адміністрації від 10 вересня 2019 року №407, які на її думку є нововиявленими обставинами у даній справі.

Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 12 березня 2020 року в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, представник в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що суд не надав належної оцінки архівній довідці від 10 вересня 2019 року №407, якою підтверджується, що ОСОБА_5 був членом колгоспу ім.Ватутіна та членом колгоспного двору. Також суд не критично оцінив довідку від 05 вересня 2019 року №868, в якій зазначено, що в будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані та були членами особистого селянського господарства: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оскільки Закон України «Про особисте селянське господарство» був прийнятий у 2003 році, а тому зазначені особи не могли бути станом на 15 квітня 1991 року членами особистого селянського господарства. Наполягає на тому, що станом на 15 квітня 1991 року в спірному будинку були прописані ОСОБА_6 , голова колгоспного двору, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її син ОСОБА_5 , який був членом колгоспу ім. Ватутіна с. Симони Ємільчинського району Житомирської області та членом колгоспного двору. У зв`язку з цим, на думку скаржника, належними доказами доведено, що ОСОБА_5 був членом колгоспного двору та мав право на Ѕ частки у спільному майні і після смерті матері, як співвласник майна колгоспного двору, вступив у його володіння та прийняв спадщину після матері. Оскільки на день смерті ОСОБА_5 його син - ОСОБА_2 був неповнолітнім, то він не міг втратити зв`язок з колгоспним двором, що визначає його право на частку в майні колгоспного двору. Відповідачем не надано доказів, які б спростовували належність господарства ОСОБА_6 до суспільної групи колгоспний двір або його перетворення в іншу суспільну групу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що предметом дослідження у даній справі було встановлення обставин, чи дійсно ОСОБА_5 за свого життя вчинив дії, передбачені ст.549 УК УРСР 1963 року, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті своєї матері - ОСОБА_6 . У даній справі суди всіх інстанцій у своїх судових рішеннях, які набрали законної сили, вважали встановленими та підтвердженими належними доказами обставини того, що за свого життя ОСОБА_5 не вчиняв жодних дій, передбачених ст.549 ЦК УРСР 1963 року, по прийняттю спадщини після смерті ОСОБА_6 , а тому в задоволенні позову було обґрунтовано відмовлено. Твердження про те, що спірний будинок відносить до колгоспного двору є безпідставним. ОСОБА_5 припинив працювати у КСП ім. Ватутіна у травні 1989 року та з 13 червня 1989 року був прийнятий на роботу слюсарем очисних споруд Рихальського маслозавода. Спірний будинок побудований у 1991 році та згідно з довідкою №44 ПСП «Агрофірма «Симони», яке є правонаступником ПКА «Твердь», що до перейменування була КСП ім.Ватутіна, не стоїть на обліку господарства і ніколи йому не належав. Окрім того, до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами додано копію довідки Рихальської сільської ради від 05 вересня 2019 року №868 про те, що будинок відноситься до особистого господарства. ОСОБА_10 не надавала пояснень, що спірний будинок відноситься до колгоспного двору. Додані до заяви про перегляд рішення за новоявленими обставинами докази не підтверджують належність спірного будинку до колгоспного двору, а також того, що ОСОБА_5 був членом колгоспного двору.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , у задоволенні позову до ОСОБА_3 та місцевої територіальної громади в особі Рихальської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно у зв`язку з відсутністю факту прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті матері - ОСОБА_6 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 14 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , залишена без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Відповідно до п.1 частини другої ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених у п.1 частини другої ст.423 ЦПК України, є те, що вони мають важливе значення для розгляду справи; існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; входили до предмета доказування у справі; можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Питання істотності є оціночним та має вирішуватися у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися доказами, що спростовують факти, покладені в основу судового рішення та суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Разом із тим, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четверта ст.423 ЦПК України).

Окрім того, зміст приписів частини п`ятої ст.423 ЦПК України застерігає, що при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі.

Звертаючись із позовом до відповідачів у даній справі, позивач у інтересах свого неповнолітнього сина просила, з урахуванням уточнення позовних вимог, визнати за її неповнолітнім сином ОСОБА_2 право власності на все спадкове майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку (пай), грошові вклади, та визнати повністю недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_3 . Підставами позову зазначала те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба її сина - ОСОБА_6 та після її смерті відкрилася спадщина на вищевказане майно. Спадщину прийняли дочка спадкодавця - ОСОБА_3 та син ОСОБА_5 (батько сина ОСОБА_1 ). Оформлюючи спадщину лише на себе, ОСОБА_3 приховала факт прийняття спадщини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Спадщину після його смерті прийняв неповнолітній син ОСОБА_2 . Нотаріус відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю належно оформлених правовстановлюючих документів на житловий будинок та неможливість встановлення факту прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті його матері. Право ОСОБА_5 на спадкування після смерті ОСОБА_6 обґрунтовувала положеннями ст.549 ЦК УРСР 1963 року, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та була прийнята до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, виходячи із заявлених вимог та підстав позову, предметом дослідження у даній справі є обставина щодо прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті його матері, чи вступив він фактично в управління або володіння спадковим майном. Інших підстав не заявлено.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд погодився із висновками попередніх інстанцій про те, що сама по собі реєстрація (прописка) ОСОБА_5 за адресою будинку спадкодавця ОСОБА_6 не вважається прийняттям спадщини у розумінні положень ст.549 ЦК УРСР 1963 року. Окрім того, з пояснень ОСОБА_1 , наданих нею в судовому засіданні 25 листопада 2015 року, відомо, що вона проживала із ОСОБА_5 разом та вела з ним спільне господарство з 1997 по 2004 рік.

У підтвердження існування у справі нововиявлених обставин надані: ксерокопія архівної довідки від 10 вересня 2019 року №407, яка видана архівним сектором Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області та ксерокопія довідки №868, що видана у вересні 2019 року виконкомом Рихальської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області (а.с.123-124 т.3).

Так, із змісту архівної довідки вбачається, що ОСОБА_5 був прийнятий трактористом в колгосп ім. Ватутіна с.Симони на підставі протоколу засідання правління колгоспу ім.Ватутіна с.Симони Ємільчинського району Житомирської області від 17 серпня 1984 року №13. У протоколах засідання правління, зборів уповноважених членів колгоспників колгоспу ім.Ватутіна с. Симони Ємільчинського району Житомирської області за 1989 рік відсутні рішення про звільнення з членів колгоспу та роботи громадянина ОСОБА_5 .

Щодо даної довідки, робота трактористом у колгоспі не є беззаперечним доказом членства у колгоспі, тим більше, що відсутнє рішення про виключення з членів колгоспу. Підтвердженням членства у колгоспі може бути книжка колгоспника, рішення відповідного органу про прийняття до членів колгоспу або виключення із його членів тощо.

Відповідно до змісту довідки постійно діючого органу місцевого самоврядування згідно з записом погосподарської книги №13 за 1991-1995 роки особовий рахунок № НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1 були зареєстрованими та були членами особистого селянського господарства: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 прибув 03 березня 1992 року, ОСОБА_8 прибула 07 жовтня 1993 року, ОСОБА_9 прибула 28 грудня 1994 року.

Отже, надані до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами докази могли б стосуватися нової підстави позову. Проте у даній справі в процесі розгляду справи у встановленому законом порядку ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина підстави позову не змінювала. За таких обставин, надані представником заявника докази не входять до предмета доказування у даній справі, а тому в даній справі не тягнуть перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Доводи апеляційної скарги щодо показань свідка ОСОБА_10 , оцінених судом у процесі розгляду даної справи, ґрунтуються на їх переоцінці, що також не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що підстави для перегляду рішення суду першої інстанції від 23 грудня 2016 року за нововиявленими обставинами у розумінні ст.423 ЦПК України відсутні.

Наведені у апеляційній скарзі доводи відхиляються, оскільки судом першої інстанції не порушені норми матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне оскаржену ухвалу залишити без змін відповідно до положень ст.375 ЦПК України, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Ємільчинського районного суду Житомирської області від 12 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 09 червня 2020 року.