Справа № 0418/2316/2012
Провадження № 6/0203/137/2020
УХВАЛА

19 жовтня 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Дьоміної А.Д.,

за участі:

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

09.10.2020 року ОСОБА_1 (далі заявник) звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу дубліката виконавчого листа, заінтересована особа: ОСОБА_2 в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в якій просить суд:

- видати йому дублікат виконавчого листа № 0418/2316/2012, виданого 10.01.2013 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок повернення суми боргу згідно з договором позики від 21.09.2010 року 272 751,58 грн., що складається із суми боргу 263 528,10 грн. та 3% річних 9 984,92 грн., а разом 275 736,50 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2020 року, заява ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа була розподілена головуючому судді Ханієвій Ф.М.

В обґрунтування свого клопотання ОСОБА_1 зазначив, що 19.08.2020 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України було видано його представнику постанову від 22.11.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Як пояснив заявник, ніякий виконавчий лист йому не повертався і підтверджень цьому у Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України немає. Також у вказаній вище постанові йому роз`яснено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 22.11.2021 року. З огляду на це, на підставі п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України заявник звертається до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

Ухвалою суду від 13.10.2020 року було прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 та призначено заяву до розгляду в судовому засіданні.

У судове засідання з`явився заявник, який пояснив підстави звернення до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа таким чином, як про це зазначено вище, та підтримав вимоги заяви у повному обсязі.

Боржник у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд зазначає, що п. 17.4 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, який регулює порядок вирішення заяви про видачу дубліката виконавчого листа, не передбачає обов`язкової участі боржника у судовому засіданні для вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа, неявка якого не перешкоджає розгляду заяви.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, п. 17.4 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, суд розглянув заяву про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі за відсутності боржника.

Суд, заслухавши думку заявника, вивчивши матеріали справи, дослідивши всі надані до заяви докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог заяви, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20.11.2012 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська (суддя Маймур Ф.Ф.) було ухвалено заочне рішення, яким вирішено стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 у рахунок повернення суми боргу згідно з договором позики від 21.09.2010 року 272 751 грн. 58 коп., що складається із суми боргу 263 528 грн. 10 коп. та 3 % річних 9223 грн. 48 коп., та у рахунок повернення судових витрат 2 984 грн. 92 коп., а разом 275 736 грн. 50 коп., у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.49-50).

Ухвалою суду від 18.12.2012 року (суддя Маймур Ф.Ф.) було залишено без розгляду заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 20.11.2012 року по цивільній справі № 0418/2316/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу (а.с.64).

Рішення Кіровського суду м. Дніпропетровська від 20.11.2012 року набрало законної сили станом на 18.12.2012 року.

Ухвалою суду від 22.01.2013 року (суддя Маймур Ф.Ф.) було частково задоволено заяву ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду від 20.11.2012 року по цивільній справі № 0418/2316/2012 та розстрочене виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2012 року по цивільній справі № 0418/2316/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу на 18 місяців зі щомісячним стягненням на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) по 15 318 грн. 66 коп. (а.с.73).

10.01.2013 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист, в якому вказаний строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання до 18.12.2013 року (а.с.78).

Ухвалою суду від 11.06.2014 року було оголошено розшук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розшук доручено Кіровському РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с.86).

22.11.2018 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Куземою Я.Г. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, ВП № 50986862, якою було встановлено, що транспортний засіб боржника не розшукано протягом року, тому на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ був повернутий стягувачу. При цьому постановлено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 22.11.2021 року (а.с.96).

Аналіз викладених вище обставин справи дозволяє суду дійти висновку, що на момент звернення заявника до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа рішення суду, яке набрало законної сили, залишається невиконаним.

Суд зазначає, що у відповідності до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з п. 17.4 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У п. 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою ст. 18 ЦПК України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішенні по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якої зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Глоба проти України» №15729/07 від 5 липня 2012 року вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції серед іншого (inter alia) захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній із сторін. Відповідно виконанню судових рішень не можна перешкоджати, відмовляючи у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

У ході судового розгляду справи було встановлено, що виконавчий документ був повернутий стягувачу постановою державного виконавця, якою також встановлений строк для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання до 22.11.2021 року. Тобто строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не пропущений заявником. Також суд бере до уваги те, що фактично виконавчий документ не був отриманий заявником, про що він повідомив суд, тобто виконавчий документ є втраченим.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_1 та видати дублікати виконавчого листа, виданого 10.01.2013 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська в цивільній справі № 0418/2316/2012.

Керуючись ст. ст. 260, 261, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити повністю.

Видати дублікат виконавчого листа, виданого 10.01.2013 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська в цивільній справі № 0418/2316/2012, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок повернення суми боргу згідно з договором позики від 21.09.2010 року 272 751 грн 58 коп., що складається із суми боргу 263 528 грн 10 коп. та 3 % річних 9 223 грн 48 коп., та у рахунок повернення судових витрат 2 984 грн 92 коп., а разом 275 736 грн 50 коп.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України , до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали суду складений 26.10.2020 року.

Суддя Ф.М. Ханієва