Дата документу 21.10.2020 Справа № 310/7775/16-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 310/7775/16Головуючий у 1-й інстанції Черткова Н.І.
Пр. № 22-ц/807/2740/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

21 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В.,Кримської О.М.,

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-3), який у подальшому уточнив (а.с. 8-9) та в якому просив визначити йому додатковий строк у три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Позивач зазначив, що спадкоємцями першої черги після смерті батька є він та його мати, які постійно мешкали разом з ОСОБА_4 на час його смерті. Інших відомих позивачу спадкоємців, які б заявляли свої права на спадщину за законом або за заповітом, йому невідомо, тобто позивач та його мати на час смерті ОСОБА_4 є єдиними спадкоємцями за законом. Позивач вказав, що спадкова справа після смерті батька не заводились, заяви про прийняття спадщини та відмову від неї не подавались. Позивач зазначав, що пропуск строку для прийняття спадщини був обумовлений його довготривалою хворобою, матеріальними труднощами, що в сукупності перешкодило йому своєчасно прийняти спадщини. Зазначені причини пропуску строку на прийняття спадщини позивач прохає визнати поважними. Разом з тим, вказав, що від спадщини він ніколи не відмовлявся та не відмовляється.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Черткову Н.І. (а.с. 5).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 25) відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року (а.с. 39-40) позов ОСОБА_3 у цій справі задоволено.

Визначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк у три місяці з дня набрання даного рішення законної сили, для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у цей справі, але вважав, що вищезазначеним рішенням суд першої інстанції у цій справі вирішив питання про його права та обов`язки, у своїй апеляційні скарзі (а.с. 50-51) просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 липня 2019 року (головуючий суддя (суддя-доповідач Поляков О.З., судді Крилова О.В. та Кухар С.В. а.с. 115-120) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року у цій справі скасовано, прийняти нову постанову, за якою: у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 826,80 грн.

Постановою Верховного Суду від 29 липня 2020 року (а.с. 159-163) в порядку часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_3 в особі ОСОБА_5 вищезазначену касаційну скаргу задоволено частково, постанову Запорізького апеляційного суду від 23 липня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

10 серпня 2020 року (т.с. 2 а.с. 164) дана справа надійшла до Запорізького апеляційного суду.

В автоматизованому порядку для нового розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 165).

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, його нормами має керуватись апеляційний суд при новому апеляційному перегляді цієї справи.

Ухвалою апеляційного суду від 13 серпня 2020 року (а.с. 166) дану справу прийнято до провадження, призначено до розгляду (а.с. 167) з урахуванням навантаженості судді доповідача (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).

В автоматизованому порядку суддями Кочетковою І.В. та Кримською О.М. у цій справі замінено суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. у зв`язку із тривалою відпусткою останніх (а.с. 192-193).

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_1 у цій справі станом на час її нового розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 21 жовтня 2020 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи всі учасники цієї справи, а також апелянт ОСОБА_1 , який не є учасником цієї справи, не з`явились, окрім представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Бзарова Р.В. (а.с. 196), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 130 ч. 5 ЦПК України позивач ОСОБА_3 вважається повідомленим належним чином апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи у дане судове засідання через свого представника адвоката Петровську В.М. (а.с. 135, 191, 195).

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Петровська В.М. подала апеляційному суду клопотання (а.с. 194-195), в якому просила розглядати дану справу за відсутності сторони позивача.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки всіх учасників цієї справи, що не з`явились, а також апелянта ОСОБА_1 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив: клопотання представника позивача задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, а також за відсутністю апелянта ОСОБА_1 за присутністю його представника адвоката Бзарова Р.В. (а.с. 196).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Бзарова Р.В., дослідивши зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 , додані до неї матеріали, а також матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , як особи, яка не брала участі у цій справі, на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року з таких підстав.

Встановлено, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 червня 2019 року (суддя доповідач Поляков О.З. а.с. 87) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою ОСОБА_1 , як особи, яка не брала участь у справі, поданою з підстав вирішення судом питання про її права та обов`язки, відкрито.

ОСОБА_1 у своїй вказаній апеляційній скарзі із доповненнями (а.с. 50-53, 61-68) наполягав на тому, що рішенням у цій справі суд першої інстанції вирішив питання про його права та обов`язки, як власника квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Плаксіним С.В. (а.с. 68 зворот), яку у тому числі позивач ОСОБА_3 у своєму позові у цій справі зазначає в якості спадкового майна.

Однак, апеляційним судом після відкриття апеляційного провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який не був і не є учасником цієї справи, за результатами дослідження у судовому засіданні матеріалів цієї справи встановлено, що оскаржуємим рішенням рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року не вирішувалось питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , як власника квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд при новому апеляційному розгляді цієї справи має також враховувати вимоги ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року.

Оскільки, за змістом п. 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судові рішення, ухвалені судом першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 292 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, (аналог ч. 1 ст. 352 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року,)… особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересівта (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі п.4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь якому випадку обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Апеляційним судом при новому апеляційному розгляді цієї справи встановлено, що рішенням суду першої інстанції у цій справі питання про права та обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалось, права останнього не порушені.

Оскільки, ст.1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, аналіз ст. 1272 ЦК України та зміст постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» дає підстави для висновку, що питання пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини вирішується між спадкоємцями, а у разі відсутності таких між спадкоємцем та територіальною громадою в особі відповідного органу місцевого самоврядування. Особи, які не є спадкоємцями, не можуть бути учасниками у таких категоріях справ.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про його права та обов`язки є помилковими, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2107 року. Оскільки, у цій справі про визначення позивачеві, як спадкоємцеві, додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини питання про речове право на спадщину не вирішується, а лише надається спадкоємцю можливість, у разі надання належних доказів про перешкоди у поданні відповідної заяви, прийняти спадщину, яка може складатися з будь-якого майна.

За змістом пп. 2.1. п. 2 глави 10 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі, зокрема, поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини.

Тобто, рішенням суду першої інстанції позивачеві у цій справі лише дозволено розпочати спадковий процес шляхом подання заяви про прийняття спадщини для заведення спадкової справи, суд першої інстанції не вирішував питання про належність позивачеві вищезазначеної квартири АДРЕСА_1 чи її будь-якої частини взагалі. ОСОБА_1 не є учасником спадкових правовідносин, щодо яких розглянуто спір судом першої інстанції. Вирішивши питання про надання позивачеві додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах не зробив висновків про права і обов`язки ОСОБА_1 .

Апелянт ОСОБА_1 не є спадкоємцем спадкодавця ОСОБА_4 та жодного відношення до нього не має. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

В силу вимог ст. 417 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, вказівки, що містяться в постанові касаційної інстанції, є обов`язковими для суду … апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Встановлено, що Верховний Суд у своїй вищезазначеній постанові у цій справі (а.с. 163) вказував: «під час нового розгляду справи апеляційному суду слід врахувати викладене у цій постанові, належним чином дослідити та встановити чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , який подав апеляційну скаргу, конкретно визначити обсяг таких прав, інтересів та (або) обов`язків, а також встановити безпосередній правовий зв`язок між останньою та оскаржуваним судовим рішенням, та, у разі невстановлення таких обставин, закрити апеляційне провадження.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, а також із правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16».

За таких обставин, апеляційним судом після відкриття апеляційного провадження при новому апеляційному розгляді цієї справи встановлено, що суд першої інстанції рішенням від 20 грудня 2016 року не міг вирішувати і не вирішував питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , як особи, яка не приймала участі у цій справі, та яка подала апеляційну скаргу у цій справі з підстав вирішення судом питання про її права та обов`язки.

В силу вимог ст. 362 ч. 1 п. 3 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Керуючись ст. 292 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 362 ч. 1 п. 3, 381 ч.2, 417 ч.1, п. 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року у цій справі закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї ухвали.

Повний текст ухвали апеляційним судом складений 23.10.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Кримська О.М.