Справа № 749/945/19
Номер провадження 2/749/81/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2020 р. м. Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді - Шаповал З.О.

з участю секретаря Михалевич М.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сновськ в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №749/945/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та виділення майна в натурі,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частину спільно нажитого майна подружжя та його реальний поділ, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 В період шлюбу вони набули майно: мякий куточок, 40 бройлерів, 3 кабанів, картоплю, 100 скляних банок, 15 качок, крупу кукурудзи, комбікорм, а всього на 27250 грн. Весною 2019 року позивачкою придбано в кредит: пральну машину, холодильник, газову плиту, пилосос, сушилу для фруктів, тюнер, а всього на суму 43 800 грн. Для відповідача придбано мопед вартістю 16500 грн. З особистих речей в будинку відповідачки ОСОБА_4 залишилось майно: телевізор «Соні», вішалка для одежі, шланг селіконовий, мангал та піч-буржуйка, а всього на суму 3300 грн, оскільки вказане маєно є особистою власністю позивачки просить зобов"язати відповідачів повернути майно.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги зменшила та пояснила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано. Сторони проживали в будинку відповідача. Оскільки у 2019 році в погашення заборгованості за аліментами у ОСОБА_2 його будинок було продано, вони перейшли проживати до матері відповідача ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 . В період спільного проживання з відповідачем сторони придбали майно, яке було перевезено за новим місцем проживання на АДРЕСА_1 , рухоме майно та особисте майно позивачки. Оскільки відповідачі перешкоджають забрати частину майна або ж розділити добровільно позивачка просить виділити їй Ѕ частину майна набутого у період шлюбу, а саме мякий куточок, двадцять циплят-бройлерів, 50 скляних банок, пральну машину, холодильник, газову плиту. Зменшила вимоги в частині повернення їй телевізора «Соні», решту майна: шланг селіконовий, мангал, пічку буржуйку та вішалку для одежі просить зобов`язати відповідачів повернути. З трьох кабанів залишився один, якого відповідач без відому позивачки зарізав та м`ясо і сало виніс за горілку, тому просить стягнути частину компенсації його вартості. Кукурудзяна крупа та комбікорм були використані для утримання живності, тому просить залишити за відповідачами. Позивачка зверталася до міської ради з тим, щоб скласти акт опису майна в будинку по АДРЕСА_1 , але їй було відмовлено, оскільки за цією адресою власником житла є свекруха ОСОБА_4 . Доказом того, що вона придбавала майно є розписки підприємців та чеки про погашення кредитів.

Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали та пояснили, що шлюб між сторонами розірвано 02.09.2019 року. Оскільки стосунки з позивачкою погіршилися відповідач з квітня 2019 року почав проживати у будинку своєї матері ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 . Зі спірного майна за згодою сторін до матері відповідача було перевезено три кабани та 14 качок. Під час транспортування один кабан зламав ногу і його зарізали та розділили з позивачкою. Через короткий проміжок часу прийшлось зарізати ще двох кабанів, оскільки вони почали худнути. М`ясо розділили з позивачкою. Через деякий час були порізані всі качки та розділені між сторонами. Циплят - бройлерів у господарстві ніколи не було. Майно, на яке посилається позивачка , як на ніби-то спільну сумісну власність, ніколи не перевозилось у будинок матері. Позивачка все майно залишила собі.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 пояснили, що вони дружили та були сусідами родини ОСОБА_11. Позивачка постійно працювала вахтовим методом в Києві, а відповідач зловживав спиртними напоями, ніде не працював. За час спільного проживання сторін все майно та живність набуте позивачкою. Позивачка купила холодильник, пральну машину, газову плиту, для відповідача купила мопед, купувала дрова, утримували велике підсобне господарство. Коли будинок відповідача було продано в рахунок погашення заборгованості по аліментах, то все майно та підсобне господарство було перевезено до матері відповідача в АДРЕСА_1 до ОСОБА_4 . Позивачка хотіла розділити майно, та запросила представників міської ради для складання акту опису майна, але мати відповідача не впустила до будинку, пославшись на те, що все майно належить їй.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що позивачка є його матір`ю. Вона проживала разом з відповідачем. У останнього була заборгованість зі сплати аліментів, тому будинок був проданий, а свідок своїм транспортом перевіз з будинку все майно та корма, птицю, свиней до матері відповідача в АДРЕСА_1 , але матері нічого не дали з майна.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона добре знає родину ОСОБА_11 , проживали по сусідству. Їй відомо, що мати відповідача давала позивачці долари після продажу будинку і не один раз. Позивачка забрала майно, а свиней та курей порізали та розділили.

Суд вислухавши сторін, представника відповідача, свідків, приходить до насупного.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі який розірвано 02.09.2019 року. Позивачка ОСОБА_1 ставить питання про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частини майна яке знаходиться в будинку відповідачки ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 . Спільне сумісне майно складається з мякого куточка, 40 бройлерів, 3 кабанів, картоплі, 100 скляних банок, 15 качок, крупи кукурудзи, комбікорму, пральної машини, холодильника, газової плити, пилососа, сушилки для фруктів, тюнера, мопеда. З особистих речей позивачки в будинку відповідачки ОСОБА_4 залишилось майно: телевізор «Соні», вішалка для одежі, шланг селіконовий, мангал та піч-буржуйка. При зверненні до суду та в ході розгляду справи суду не було надано більш повної характеристики зазначеного майна, яке підлягає розподілу. Наявність спірного майна до подання до суду позову підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .. Разом з тим опис спірного майна відсутній. Позивачкою ОСОБА_1 не надано суду доказів передання спірного майна на зберігання ОСОБА_4 як і не надано доказів, що у її будинку зберігається майно, яке придбано саме сторонами.

Крім цього, відповідачка ОСОБА_4 позов в цій частині не визнала, і пояснила, що це майно належить їй.

Позивачка ОСОБА_1 ставить питання про визнання права власності на частину спільного майна подружжя та відповідачами є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Суд відмовляє у задоволенні позову позивачки до визначеного відповідача ОСОБА_4 , оскільки остання не є належним відповідачем у справ, так як норми сімейного кодексу чітко регламентують хто є подружжям.

Позов про витребування майна з чужого незаконного володіння позивачкою до відповідачки ОСОБА_4 не пред`явлено, суд розглядає справу в межах позовних вимог згідно ч.1 ст.13 ЦПК України. Щодо поділу курей, свиней та корму для худоби та птиці то сторони не заперечують, що на час розгляду справи хоча і є спір щодо цього майна, але в наявності воно відсутнє, тому таке майно не може бути предметом поділу.

Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст. 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічний висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі № 641/6191/17.

Враховуючи вищевказані правові позиції Верховного Суду та надаючи, оцінку дослідженим в судовому засіданні письмовим доказам та показам свідків позивачки ОСОБА_1 , суд вважає що позовні вимоги недоведені і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 12, 13, 81, 89, 211, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та виділення майна в натурі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Щорський районний суд Чернігівської області.

Повний текст рішення складено 07.02.2020 року.

Суддя З.О.Шаповал