справа № 208/3770/20
№ провадження 2/208/1645/20
РІШЕННЯ

Іменем України

18 листопада 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л.,

Учасники справи

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Кам?янська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам?янської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління державного архітектурно будівельного контролю Кам?янської міської ради про визнання право власності на самочинного збудований гараж, -

в с т а н о в и в:

I.Стислий виклад позиції позивача.

Позивач звернулась до суду із позовом до Кам?янської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління державного архітектурно будівельного контролю Кам?янської міської ради про визнання право власності на самочинного збудований гараж.

У своєму позові позивач просить суд визнати за нею право власності на гараж № НОМЕР_1 площею 28 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0, 0027 га., кадастровий номер: :02:016:0377.

В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що 27 серпня 2015 р. вона прийняла у спадок від померлої матері ОСОБА_2 земельну ділянку, розміром 0, 0027 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 під гаражем № НОМЕР_2 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу. 19.11.1997 р. за № 327 рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради м. Дніпродзержинська дозволено будівництво гаражу у дворі будинку АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 . На протязі року матір побудувала гараж, але вчасно зробити правовстановлюючі документи на збудування гаражу не зробила, через брак коштів. Для того щоб узаконити збудований гараж в 2009 році її матір зробила технічну документацію із землеустрою та присвоєно земельній ділянці кадастровий номер.

II. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третіх осіб.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Кам?янської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справу справи за відсутністю представника, прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління державного архітектурно будівельного контролю Кам?янської міської ради в судове засідання не з`явився.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

III. Процесуальні дії по справі.

17 червня 2020 року ухвалою суду позовна заява залишена без руху, позивачем недоліки усунуті.

17 липня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено дату судового засідання.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Виконавчого комітету Заводської районної ради Дніпропетровської області від 19.11.1997 р. № 327 дозволено будівництво гаражу ОСОБА_2 , що мешкає по АДРЕСА_2 , згідно з викопіровкою УАіМ, термін дії рішення один рік (а.с.4).

Власником земельної ділянки розміром 0, 0027 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 під гаражем № НОМЕР_2 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу є ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого 26 травня 2010 р. (а.с.6), також земельній ділянці присвоєний кадастровий номер :02:016:0377 (а.с.5).

Відповідно до технічного паспорту на гараж від 14.11.2008 р. за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться гараж шлакобетонний, площею 28,0 кв.м. (а.с.8,9).

Згідно до свідоцтва про смерть, виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий № 1379, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла (а.с.10), спадкоємцем земельної ділянки після смерті ОСОБА_2 площею 0, 0027 га., кадастровий номер: :02:016:0377 за адресою: АДРЕСА_1 під гаражем № НОМЕР_2 стала її донька ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.11).

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

V. Норми права, якізастосовує суд, мотивиїхзастосування.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до положень Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. № 880) випливає, що процедурою прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів не передбачено прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна. Більш того, пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію передбачено прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна після визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду.

Відповідно до пункту 9 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставами для державної реєстрації прав та їх обтяжень є, зокрема, рішення судів, що набрали законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З вищенаведених норм чинного законодавства, випливає висновок про те, що право власності на самочинно побудовані об`єкти набувається не в загальному порядку, а в спеціальному - на підставі рішення суду, прийнятого у відповідності до вимог ст. 376 Цивільного кодексу України.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 № 6 на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК).

Статтею 1220 ЦК України, передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи та часом її відкриття є день смерті особи.

Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування може здійснюватись за заповітом, або за законом.

Згідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять уci права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У листі Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року N 19-32/319 "Щодо порядку оформлення документів у разі смерті власника нерухомого майна" визначено, що «у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

VI. Висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки померла ОСОБА_2 збудувала гараж на земельній ділянці власником якої вона є, але за життя право власності на нерухоме майно не отримала, на тепер спадкоємцем земельної ділянки та гаражу є її донька позивач по справ ОСОБА_1 , але користуватись та розпоряджатись майном не має змоги, так як її мати не отримала правовстановлюючий документ на гараж, а тому позовні вимоги згідно до законодавства підлягають задоволенню.

VII. Розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн. з відповідача, що документально підтверджено.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 72, 150 ЖК Українист.ст.81, 89, 114, 268, 272, 273,280, 284, 288, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кам?янської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління державного архітектурно будівельного контролю Кам?янської міської ради про визнання право власності на самочинного збудований гараж, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 право власності на гараж № НОМЕР_1 площею 28 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0, 0027 га., кадастровий номер: :02:016:0377.

Стягнути судовий збір з Кам?янської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 в розмірі 840, 80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С. М.