Справа № 405/5202/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2020 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Осіпової С.В.

представника позивача : адвоката Токар А.Г.

представника відповідача : ОСОБА_1

представника третьої особи : Романескул С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідача: Прокуратури Кіровоградської області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, в якому просить стягнути Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 000,00 грн., завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, прокуратури.

Позов обґрунтовує тим, що 03.01.2013 року на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, за фактом привласнення розтрати бюджетних коштів посадовими особами Державного управління охорони навколишнього середовища в Кіровоградській області та незаконного нарахування та виплати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надбавки до заробітної плати за допуск до державної таємниці на загальну суму 21 520,85 грн., СУ УМВС України в Кіровоградської області було внесено відомості до ЄРДР за № 0000001 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України.

09.08.2013 року виконуючим обов`язки прокурора Кіровоградської області, старшим радником юстиції Жолонко С.П., йому було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 191 КК України.

12.08.2013 року слідчий відділу СУ УМВС України в Кіровоградській області Павліченко К.Ю. звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про забезпечення кримінального провадження: обрання міри запобіжного заходу у виді застави. Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.08.2013 року в задоволенні клопотання слідчого про обрання міри запобіжного заходу у вигляді застави відмовлено та до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

16.08.2013 року слідчий відділу СУ УМВС України в Кіровоградській області Павліченко К.Ю. звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про арешт майна. 19.08.2013 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда було задоволено клопотання слідчого СВ СУ УМВС України в Кіровоградській області Павліченка К.Ю. про застосування заходу забезпечення кримінального провадження - накладено арешт на його власний автомобіль «SKODA Super Classic» 2007 року випуску, у вигляді тимчасового позбавлення можливості розпоряджатися вищезазначеним майном.

19.08.2013 року йому було вручено обвинувальний акт і справу скеровано до суду.

Органом досудового розслідування йому було пред`явлено обвинувачення у тому, що він працюючи начальником Управління в Кіровоградській області Державного управління - охорони навколишнього природного середовища в Кіровоградській області вчинив заволодіння чужим майном та розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 191 КК України.

Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.04.2014 року у справі № 405/8014/13-к його було виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 12.12.2014 року у справі № 11-кп/781/503/14 вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.04.2014 року скасовано, його було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.191 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в державних органах строком на три роки.

22.07.2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ за касаційною скаргою його захисника та прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції було переглянуто вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.12.2014 року, вказаний вирок було скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

18.11.2015 року ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.04.2014 року, яким його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.191 КК України та виправдано - залишено без змін.

В результаті неправомірних дій правоохоронних органів, які виразились в незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності за діяння, в якому відсутній склад злочину, тривалому відриві від звичного способу життя, руйнації життєвих планів та соціальних зв`язків, приниженні честі, гідності та ділової репутації, він впродовж тривалого часу був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, переносив дискомфортні умови існування, був вимушений пристосовуватись до несприятливих обставин, його нормальні життєві зв`язки були порушені, що вимагало додаткових зусиль для організації життя.

Починаючи з 09.08.2013 року кардинально змінився його звичний спосіб життя, зруйнувалися всі плани та значно погіршився стан здоров`я. Під час досудового розслідування проводились слідчі дії, допитувались в якості свідків колеги та співробітники, проводились перевірки та обшуки на його робочому місці, що було дуже принизливо і негативно відзначилось на стані здоров`я. Маючи загальний стаж роботи більше 30 років та більше 15 років стажу державної служби, позитивну репутацію як серед колег так і своєму особистому оточенні, ситуація зі звинуваченням у злочині, якого він не вчиняв, дуже негативно вплинула на соціальні зв`язки, на відносини з друзями і колегами. Оскільки після такого серйозного звинувачення одні друзі та колеги його підтримували, інші відвернулися і все це він вимушений був пережити.

Після внесення відомостей в ЄРДР та проведення даних слідчих дій його було відсторонено з роботи 09.09.2014 року, що підтверджується наказами про звільнення № 337-о від 09.09.2014 року та № 122-о від 09.09.2014 року. Він вимушений був відстоювати свою ділову репутацію та право на працю у судовому порядку. Згідно постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.11.2014 року його було поновлено на посаді з 10.09.2014 року та згідно наказу Голови Державної екологічної інспекції України від 30.06.2015 року № 171-о його було поновлено на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища в Кіровоградській області з 10.09.2014 року.

Починаючи з 2013 року і весь час коли перебував під слідством і судом, він вимушений був постійно доводити свою невинуватість як перед судом так і перед друзями та колегами, на підставі цього дуже погіршилось здоров`я, в 2016 році він отримав другу групу інвалідності, майже щомісяця перебував у лікарні з серцевими приступами, що підтверджується листками непрацездатності та довідками до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, упереджене ставлення працівників правоохоронних органів під час досудового слідства, тривалий час перебування під слідством та судом, негативно вплинуло на почуття та душевний стан, та стан здоров`я і завдало душевних та моральних страждань та також моральної шкоди, яку він оцінює на суму 2 000 000,00 грн. і яка має бути відшкодована державою.

Посилаючись на вказані обставини, викладені в позовній заяві, норми діючого законодавства, просив задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові та просила позов задовольнити.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі, суду надано відзив на позов, представник відповідача обґрунтувала свої заперечення обставинами, викладеними у даному відзиві.

Представник третьої особи - прокуратури Кіровоградської області в судовому засіданні позов визнав частково, посилаючись на надані суду письмові пояснення.

Заслухавши пояснення представників сторі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В судовому засіданні встановлено, щоСУ УМВС України в Кіровоградській області 03.01.2013 року внесено відомості до ЄРДР за № 0000001 за фактом привласнення, розтрати бюджетних коштів посадовими особами Державного управління охорони навколишнього середовища в Кіровоградській області та незаконного нарахування та виплати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надбавки до заробітної плати за допуск до державної таємниці на загальну суму 21 520,85 грн., за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

Позивачу ОСОБА_2 12.08.2013 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.08.2013 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу - застави відносно підозрюваного ОСОБА_2 . За клопотанням слідчого, 15.08.2013 року обрано запобіжних захід - особисте зобов`язання.

За результатами досудового розслідування 22.08.2013 року затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_2 та 22.08.2013 року, у порядку ст. 293 КПК України, передано до Ленінського районного суду м. Кіровограда для розгляду по суті

Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда області від 22.04.2014 року ОСОБА_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, виправдано на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення.

Вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 12.12.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в державних органах строком на 3 роки.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.07.2015 року вирок апеляційного суду Кіровоградської області від 12.12.2014 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 18.11.2015 року вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.04.2014 року залишено без змін.

Таким чином, ОСОБА_2 перебував під слідством та судом у період з 12.08.2013 року, дата повідомлення йому про підозру, до 18.11.2015 року (адата набрання зхаконної сили виправдовувального вироку), а всього 27 місяць та 6 днів.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» (зі змінами) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1. незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2. незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3. незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених в частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1. постановлення виправдувального вироку;

1-1. встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2. закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутність у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4. закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених п. 1-1 частини 1 цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Згідно ст. 3 цього Закону, у наведених в ст. 1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовуються:

1. заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2. майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3. штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4. суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги;

5. моральна шкода.

Статтею 4 цього Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4, і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету, розмір сум, які передбачені п.1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету. Частиною 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затверджене Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Стаття 12 вищезазначеного Закону передбачає, що розмір відшкодування шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 ст. 3 цього Закону, незалежно від того, який орган проводив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Частинами 2, 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» визначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом провадиться відповідно до розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Вказане кореспондується і п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, визначаючи межі перебігу таких строків, слід виходити з того, що в кримінальному провадженні враховується як період досудового розслідування, так і період судового розгляду і апеляційного провадження. При цьому перебіг строків у кримінальному провадженні починається з часу, коли особі повідомлено про підозру або з моменту затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, а закінчується у момент, коли вирок набрав законної сили або кримінальне провадження закрито в цілому чи щодо конкретної особи.

Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження: спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень (справи «Вітрук проти України» від 16.09.2010 року, «Юртаєв проти України» від 31.01.2006 року, «Меріт проти України» від 30.03.2004 року та інші).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2020 року, який складає 4 723 грн.

Позивачем надані обґрунтування та доведені відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» наявність завданої йому моральної шкоди, необхідність застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими.

Судом враховується, що незаконне кримінальне переслідування, обмеження громадянських прав і свобод, для позивача були вкрай стресовою (психотравмуючою) ситуацією, призвели до руйнування значущих взаємовідносин з оточенням, моральних цінностей та викликало значні негативні переживання: обурення, приниження, сорому, тривалої емоційної напруги, тривоги, невизначеності, необхідності виправдовуватись та доводити свою невинність в інкримінованих діяннях, втрати можливостей самореалізації, приниження його честі та гідності, сприяли суттєвому зниженню авторитету серед оточуючих, поваги та доброзичливого ставлення. Тривалий час він був позбавлений можливості вільно жити, вільно реалізовувати себе як особистість та у професійному житті, пересуватись за власним вибором та планувати власний час, безпідставність чого особливо принижувала мою людську гідність, відновлення його порушених прав у судовому порядку. На даний час позивач має другу групу інвалідності.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості, а тому в цій частин розмір моральної шкоди, завданої позивачеві судом визначається в сумі 300 000 грн., які суд вважає за необхідне стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача.

Порядок та підстави відшкодування матеріальної шкоди регламентуються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідача: Прокуратури Кіровоградської області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного Бюджету України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати щодо сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлене 28.12.2020 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_1 ), прож. АДРЕСА_1 .

Відповідач: Держава Україна і в особі Державна казначейська служба України, 01601 м. Київ, вул. Бастіонна, 6 ().

Третя особа: Прокуратура Кіровоградської області, 25006 м. Кропивницький, вул. В. Пермська, 4, .

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко