Справа № 163/1492/20 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/1034/20 Категорія: 44 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Ковалько О. М.

з участю: представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Данилюка Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про стягнення заподіяної незаконними рішеннями органу державної влади матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Любомльського районного суду Волинської області від 31 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Волинської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про стягнення заподіяної незаконними рішеннями органу державної влади матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги в частині заподіяної майнової шкоди обґрунтував тим, що внаслідок незаконних рішень митниці при митному оформленні ввезеного з Республіки Польща автомобіля "Форд Транзит" позивач був змушений сплатити митні платежі у більшому розмірі, аніж діяли на момент його ввезення.

Зокрема, митниця не погодилась із визначеним позивачем через агента з митного оформлення у митній декларації кодом згідно УКТ ЗЕД і його описом як "легковий автомобіль, що був у використані" та прийняла рішення про класифікацію автомобіля за кодом УКТ ЗЕД як "автомобіля вантажного типу "фургон", що використовувався понад 8 років …".

Крім цього, митниця прийняла рішення про відмову у митному оформленні автомобіля у формі картки-відмови та склала відносно агента з митного оформлення ОСОБА_2 протокол про порушення митних правил за ознаками ст.485 МК України.

За визначеним митницею кодом позивач оформити автомобіль не міг, оскільки він не відповідав стандартам не нижче "Євро 5", як того вимагає положення ст.2 Закону України "Про деякі питання ввезення на митну територію України та проведення першої реєстрації транспортних засобів".

У зв`язку із цим позивач оскаржив рішення митниці про визначення коду товару та картку відмови у митному оформлені в судовому порядку, які за наслідками розгляду судом касаційної інстанції були визнані протиправними і скасовані.

Також в судовому порядку була скасована постанова митниці про притягнення агента з митного оформлення ОСОБА_2 до відповідальності за передбачене ст.485 МК України порушення митних правил.

Лише після цього позивач здійснив митне оформлення автомобіля, під час якого, серед інших документів, долучив усі прийняті судові рішення. Автомобіль був задекларований як і першочергово за кодом згідно УКТ ЗЕД - , однак розмір митних платежів був більшим в порівнянні із першим декларуванням і склав 98 129,10 гривень, оскільки на цей час, на відміну від першого декларування, уже завершився пільговий період зі сплати акцизу із застосуванням преференції (коефіцієнта 0,5), через що позивач вимушений був застосувати повну ставку акцизу.

Різниця у митних платежах між другим і першим декларуванням автомобіля склала 33 995,83 гривень, що і вважає матеріальною шкодою (збитками) позивача, завданою неправомірними рішеннями митниці.

Просив суд стягнути з держаного бюджету 33 995,83 гривень майнової шкоди та 20000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 31.08.2020 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України в частині заявленої вимоги про стягнення 33 995 гривень 83 копійки майнової шкоди закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідачі у своїх відзивах на апеляційну скаргу вказали, що вважають доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки майнова шкода, яку просить стягнути позивач, є сплаченими митними платежами (митом, акцизом та ПДВ) за митне оформлення автомобіля, які мають повертатись в порядку ст.301 МК України та ст.43 ПК України. Тому спір між сторонами виник у сфері публічно-правових відносин, що згідно із ч.2 ст.1 ЦК України виключає правову можливість застосування до нього цивільного законодавства, відповідно його розгляд в порядку цивільного судочинства.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Закриваючи провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд першої інстанції виходив з того, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам цивільного процесуального законодавства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з положеннями статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин крім справ, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесені до компетенції адміністративних, господарських судів, кримінального провадження чи до провадження в справах адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2019 ОСОБА_1 придбав у Республіці Польща за 2100 євро транспортний засіб марки "Форд Транзит" 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля.

Представник декларанта позивача КП "Укрброксервіс" ОСОБА_2. 28.01.2019 подав до митного оформлення на митний пост "Луцьк" Волинської митниці ДФС митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UА205090/2019/013113 та товаросупровідні документи на цей транспортний засіб.

Транспортний засіб був задекларований як легковий автомобіль, що був у використані, його призначення - пасажирський, код згідно УКТ ЗЕД - , вартість визначена на рівні 93 106,40 гривень, сума митних платежів склала 64 133,27 гривень.

Згідно із банківськими квитанціями 22.01.2019 позивач перерахував на рахунок Волинської митниці ДФС 57 000,00 гривень, як передоплату за митне оформлення на митному посту Луцьк, а 26.01.2019 провів доплату за митне оформлення в сумі 7 035,00 гривень.

Волинська митниця ДФС 08.02.2019 прийняла рішення про визначення коду товару № КТ-UA-2019, відповідно до якого зазначений автомобіль класифіковано за кодом , згідно з УКТ ЗЕД як "автомобіль вантажного типу "Фургон", призначений для перевезення вантажів по дорогах загального користування".

Посадова особа митниці 13.03.2019 склала відносно агента з митного оформлення ОСОБА_2 протокол про порушення митних правил № 1099/20500/19 за ознаками ст.485 МК України, за яким останньому ставилось у провину вчинення під час митного оформлення автомобіля дій, спрямованих на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в загальній сумі 48 907,37 гривень.

Митниця 20.03.2019 видала позивачу картку відмови у митному оформленні випуску автомобіля № UA205090 /2019/02988 у зв`язку із складанням вищевказаного протоколу про порушення митних правил. У картці також роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечить митне оформлення товару, а саме: приведення у відповідність граф 33 та 31 ЕМД із класифікаційним рішенням № КТ-UA-2019 від 08.02.2019.

Заступник начальника Волинської митниці ДФС виніс постанову від 24.04.2019, якою агента з митного оформлення ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, відповідно до змісту протоколу № 1099/20500/19 і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, що становить 146 722,11 гривень.

Класифікаційне рішення митниці № КТ-UA-2019 та картку відмови у митному оформлення випуску автомобіля позивач, а постанову митниці від 24.04.2019 року ОСОБА_2. , оскаржили в судовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці ДФС про визначення коду товару від 08.02.2019 №КТ-UA-2019 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.03.2019 року № UA205090/2019/02988.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019 зазначене рішення місцевого суду було скасовано, у задоволенні позову відмовлено, проте за результатами касаційного розгляду Верховний Суд постановою від 11.02.2020 скасував судове рішення апеляційного суду та залишив без змін рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2019.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 23.03.2020, яке набрало законної сили 07.08.2020, постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС від 24.04.2019 в справі про порушення митних правил № 1099/20500/19 про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст.485 МК України з накладенням стягнення у вигляді штрафу визнано протиправною і скасовано. Провадження у справі за протоколом про порушення митних правил № 1099/20500/19 закрито.

Позивач 09.04.2020 через агента з митного оформлення подав митну декларацію типу ІМ40ДЕ № UА205050/2020/019365, у якій задекларував автомобіль за кодом , згідно УКТ ЗЕД, тобто як і у первинно поданій декларації від 28.01.2019. Серед інших документів на автомобіль до митного оформлення подано також усі вищенаведені судові рішення.

У декларації вартість автомобіля визначена на рівні 87 249,79 гривень, сума митних платежів склала 98 129,10 гривень, оскільки на цей час на відміну від першого декларування уже завершився пільговий період зі сплати акцизу із застосуванням преференції (коефіцієнта 0,5).

У цей день митне оформлення було завершене, Волинська митниця Держмитслужби видала позивачу посвідчення про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 від 09.04.2020.

Системний аналіз положень статтей 4, 5, 13 ЦПК України дає підстави для висновку, що позивачеві належить право вибрати передбачений законом або договором спосіб захисту порушеного права, визначити предмет позову.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями Волинської митниці ДФС. Вказав, що прийняття митницею незаконних рішення про визначення іншого класифікаційного та картки відмови у митному оформленні автомобіля завдало йому майнової шкоди, розмір якої він визначив, як різницю у митних платежах між другим і першим декларуванням автомобіля.

Позивач не ставить питання повернення з бюджету податків і зборів, а вказує на те, що якби відповідач Волинська митниця не прийняла незаконних рішень, то він розмитнив автомобіль до закінчення строку дії пільгового періоду ставки акцизу, однак внаслідок таких рішень, пільговий строк пропустив і був змушений сплатити повну ставку акцизу. Висновок суду про те, що вимоги позивача зводяться до повернення частини сплачених до бюджету сум обов`язкових платежів суперечить змісту заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та наведеним в позовній заяві обгрунтуванням.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.02.2018 по справі №234/14299/15-ц зазначено, що відповідно ч.5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень, вони мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання щодо юрисдикції даної справи, суд першої інстанції не звернув уваги на предмет заявленого позову - відшкодування шкоди на підставі ч. 1 ст. 1166, ст. 1173 ЦК України, і на те, що вимог, наведених у ч.2 ст. 21 КАС України, які могли бути підставою для розгляду у поєднанні з вимогами про відшкодування шкоди, позивач не заявляв.

Посилання суду першої інстанції на висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 04.12.2018 у справі 910/23482/17 є помилковим, оскільки за фактичними обставинами справи, яку переглядала Велика Палата Верховного Суду, позивач просив стягнути збитки, які полягали у надмірно сплачених податках та зборах, які він сплатив на підставі скасованих податкових повідомленнях рішеннях. Тобто спір виник внаслідок надмірної сплати позивачем податків і зборів та пов`язаний із їх поверненням з бюджету.

У даній справі спір не пов`язаний із надмірною сплатою позивачем митних платежів у розумінні ст. 301 МК України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є обгрунтованими і позовну заяву ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України в частині заявленої вимоги про стягнення 33 995 гривень 83 копійки майнової шкоди належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у даній справі в частині вимог про стягнення моральної шкоди, з тих підстав, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Посилання відповідачів у відзивах на апеляційну скаргу на те, що майнова шкода, яку просить стягнути позивач, є сплаченими митними платежами (митом, акцизом та ПДВ) за митне оформлення автомобіля, які мають повертатись в порядку ст.301 МК України та ст.43 ПК України є безпідставним та спростовуються змістом позовної заяви.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати з направленням справи в частині заявленої вимоги про відшкодування майнової шкоди для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-369, 371, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Любомльського районного суду Волинської області від 31 серпня 2020 року скасувати і направити справу в частині заявленої вимоги про стягнення 33 995 (тридцяти трьох тисяч дев`ятсот дев`яносто п`яти) гривень 83 копійки майнової шкоди для продовження розгляду до Любомльського районного суду Волинської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: