Справа № 303/3594/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Фазикош Г.В., Кожух О.А.,
за участі секретаря: Кухта М.В.,

за участі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 09 липня 2020 року, головуючий суддя Кость В.В., у справі за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в інтересах яких діє ОСОБА_5 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:
9 липня 2020 року до суду від заявників, до пред`явлення позову, надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на розподілені їм з членами сім`ї квартири, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (шифр 1/08-1,2ч) та заборону вчиняти дії.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 09 липня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на розподілені заявникам з членами їх сімей квартири, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (шифр 1/08-1,2ч) (складові об`єкти Військового містечка АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04), а саме:
- ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 , житловою площею 31,60 метрів квадратних;
- ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_4 , житловою площею 59,27 метрів квадратних;
- ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_5 , житловою площею 39,30 метрів квадратних;
- ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_6 , житловою площею 30,62 метрів квадратних;
- ОСОБА_4 (вдові покійного ОСОБА_9 ) квартиру АДРЕСА_7 , житловою площею 30,42 метрів квадратних.
Заборонено будь-яким третім особам, будь-яким фізичним чи юридичним особам, органам державної влади та місцевого самоврядування, а зокрема, Квартирно-експлуатаційному відділу м.Мукачево Західного територіального квартирно-експлуатаційного Управління Міністерства оборони України, військовій частині НОМЕР_1 (попередня назва п.п. НОМЕР_2 ), Головному квартирно-експлуатаційному управлінню Збройних сил України, Мукачівській міській раді, виконавчому комітету Мукачівської міської ради, до набрання судовим рішенням по даній справі законної сили, вчиняти будь-які дії з розподіленими заявникам з членами їх сімей наступними квартирами в будинку за адресою: АДРЕСА_1 (шифр 1/08-1,2ч) (складові об`єкти Військового містечка АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04):
- ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_3 , житловою площею 31,60 метрів квадратних;
- ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_4 , житловою площею 59,27 метрів квадратних;
- ОСОБА_8 квартирою АДРЕСА_5 , житловою площею 39,30 метрів квадратних;
- ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_6 , житловою площею 30,62 метрів квадратних;
- ОСОБА_4 квартирою АДРЕСА_7 , житловою площею 30,42 метрів квадратних, зокрема, переводити їх в статус штатно-посадового житла, видавати на них ордери, виділяти чи розподіляти іншим особам, заселяти інших осіб, та видавати будь-яким особам на вказані квартири документи та ключі.
Не погоджуючись з ухвалою суду військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про забезпечення позову та в задоволенні заяви відмовити. Зокрема зазначають, що військова частина НОМЕР_1 спірним майном не володіє та не вповноважена на прийняття жодних розпорядчих рішень, що стосується вказаного майна. Зазначене майно належить Міністерству Оборони України, і військова частина не може здійснювати його передачу або надання як вважають позивачі, так як визначення статусу майна, що передається до відання військових частин, виключно належить до компетенції Міністерства Оборони України. Вказані квартири не надходили до військової частини НОМЕР_1 для розподілу як житло для постійного проживання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.
Відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 149 Цивільного процесуального Кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Стаття 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що вимоги стосовно забезпечення позову є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.
Апеляційний суд звертає увагу, що забезпечення позову у даній справі не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
З матеріалів справи вбачається, що в 2012 році заявникам разом із з членами сім`ї, як військовослужбовцям, були розподілені Квартира АДРЕСА_8 . Однак їм стало відомо, що 10.07.2020 планується виділення та передача спірних об`єктів нерухомості іншим особам. Внаслідок існування очевидного ризику відносно того, що відповідачі віддадуть розподілені їм квартири іншим особам, - вони із сім`ями будуть позбавлені права на житло.
Між сторонами дійсно винник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що апелянт, аналізуючи підстави забезпечення позову, наведені в заяві про забезпечення, не погоджується з такими і переходить до доводів, що стосуються спору по суті.
При вирішенні забезпечення позову суд не розглядає спір по суті, а лише оцінює припущення сторони звернення щодо ймовірної передачі житла, щодо якого виник спір, іншим особам.
Зміст матеріалів заяви про забезпечення позову (витяг з протоколу засідання житлової комісії Мукачівського гарнізону від 23.11.2012 №4, витяг з протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_3 від 6 листопада 2012 року №86, протокол засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних сил України від 18.12.2012 №207, витяги з списку розподілу самостійного житла у новобудові за адресою: АДРЕСА_9 ;) свідчить про те, що на момент розгляду заяви заявникам попередньо розподілене постійне житло у новобудові за адресою: АДРЕСА_9 , а саме: Квартира АДРЕСА_10 та Квартира 5.
На сьогоднішній день всі квартири в новобудові, крім арештованих, розподілені, що свідчить про обґрунтованість побоювання позивачів та підставність забезпечення позову.
Надаючи оцінку доводам заявників щодо необхідності задоволення заяви у вказаний вище спосіб слід констатувати, що заявниками належним чином обґрунтовано можливість утруднення або унеможливлення виконання рішення суду в справі, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди їх правам, свободам та інтересам до ухвалення судового рішення у цивільній справі, а також та те, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 09 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 7 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді