Справа № 461/1459/20 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/1670/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м.Львів

Справа № 461/1459/20

Провадження № 22ц/811/1670/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Ванівського О.М., Шандри М.М.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк»

на рішення Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 28 квітня 2020 року у складі судді Волоско І.Р.,

у справі за позовом АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

17 лютого 2020 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 18 квітня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z02.00204.003858342. Згідно цього договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 75 288 грн. зі сплатою 1,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Стверджує, що банк повністю виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами та заявою на видачу готівки. Відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором. Внаслідок цього станом на 28 січня 2020 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 77 505,57 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 66 724, 13.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує позивач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 10 781, 44 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що на момент укладення кредитного договору набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні витрати за споживчим кредитом, до яких належать проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування та повернення кредиту, відтак втратила чинність норма Закону України «Про захист прав споживачів», яка забороняла кредитодавцю встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Вказує, що згідно Методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, що є додатком до Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління Національного банку України від 8 червня 2017 року № 49, банк розраховує загальну вартість кредиту для споживача у грошовому виразі за формулою: загальна вартість кредиту = загальний розмір кредиту (сума коштів, які надані споживачу за договором про споживчий кредит) + загальні витрати за споживчим кредитом (витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку). Вважає, що судом належним чином не досліджено умов кредитного договору, помилково застосовано законодавство, яке на час виникнення спірних правовідносин уже не було чинним, а також не враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2020 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Ідея Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по нарахованій та простроченій платі за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 10 781, 44 грн., тому в іншій частині рішення не переглядається.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що 18 квітня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № Z02.00204.003858342, згідно з яким банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 75 288,00 грн. зі сплатою 1,99% річних.

Відповідач отримала від банку кошти, однак свої зобов`язання за договором виконала не в повному обсязі.

Відповідно до розрахунку суми боргу за кредитом борг відповідача перед банком станом на 28 січня 2020 року становить 77 505,57 грн. та складається з: основного боргу 58 981,39 грн., простроченого боргу 2 008,4 грн., строкових процентів 32,99 грн., прострочених процентів 102,87 грн., нарахованої плати за обслуговування кредиту 2 175,82 грн простроченої плати за обслуговування кредиту 8 605,62 грн., та пені за несвоєчасне погашення платежів 5 598,48 грн.

Встановлено, що в розмір заборгованості, заявленої у позові позивачем включено нараховану плату за обслуговування кредиту в розмірі 2 175, 82 грн. та прострочену плату за обслуговування кредиту в розмірі 8 605, 62 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог банку про стягнення нарахованої плати за обслуговування кредиту та простроченої плати за обслуговування кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначені Закону України «Про захист прав споживачів», такі позовні вимоги є незаконними, оскільки встановлення винагороди за обслуговування кредиту, що за своїм змістом передбачає компенсацію за рахунок позичальника дій банку, які він здійснює на свою користь, і які супроводжують кредит.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 5 частини 4 статті 265 ЦПК України встановлено, що у мотивувальній частині рішення суду зазначаються норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відмовляючи у задоволенні вимог АТ «Ідея Банк» в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 10 781, 44 грн., суд першої інстанції посилався на ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою №168 Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року.

Однак, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору № Z02.00204.003858342 (18 квітня 2018 року), цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування в частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, втратили чинність на підставі Постанови Національного банку України від 8 червня 2017 року № 49 та на час укладення кредитного договору від 18 квітня 2018 року вже не були чинними.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю, або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно з ч. 1ст. 12 цього Закону у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 8 червня 2017 року №49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про Національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно із пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, які дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

Встановлено, що 18 квітня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем укладений кредитний договір № Z02.00204.003858342, згідно з яким банк надав клієнту кредит у сумі 75 288 грн. зі сплатою 1,99 % річних. Відповідач, в свою чергу, зобов`язалася сплатити проценти за користування кредитом та погасити кредит відповідно до графіку щомісячних платежів. ОСОБА_1 отримала від банку кредитні кошти, однак зобов`язання за договором виконала не у повному обсязі.

Відповідно до розрахунку суми боргу за кредитом, борг відповідача станом на 28 січня 2020 року становить 77 505,57 грн. та складається з основного боргу 58 981,39 грн., простроченого боргу 2 008,4 грн., строкових процентів 32,99 грн., прострочених процентів 102,87 грн., нарахованої плати за обслуговування кредиту 2 175,82 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту 8 605,62 грн., та пені за несвоєчасне погашення платежів 5 598,48 грн.

В матеріалах справи міститься кредитний договір № Z02.00204.003858342 від 18 квітня 2018 року з підписом ОСОБА_1 із зазначенням її анкетних даних, який не визнавався недійсним.

Відповідно до цього договору позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Обслуговування кредиту банком включає в себе: -надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, з направленням СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунках позичальника з використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Графік щомісячних платежів за кредитним договором наведений в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка міститься в п. 6.1 кредитного договору, підписаного сторонами.

У стовпчику 7.4. вищезазначеної таблиці зазначено розмір місячних платежів за плату за обслуговування кредиту, загальний розмір якої становить 119 030,33 грн., що визначено та погоджено сторонами кредитного договору.

З довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z02.00204.003858342 від 18 квітня 2018 року вбачається, що станом на 28 січня 2020 року заборгованість за нараховану плату за обслуговування кредиту становить 2 175, 82 грн., а заборгованість за прострочену плату за обслуговування кредиту становить 8 605, 62 грн.

Встановлено, що між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим кредитний договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до ст. 526 ЦК України мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/455/19.

Отримання банком плати за обслуговування кредиту не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», передбачено умовами кредитного договору № Z02.00204.003858342 від 18 квітня 2018 року, який погоджено та підписано сторонами.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та стягнення з відповідача в користь позивача нарахованої плати за обслуговування кредиту у розмірі 2 175, 82 грн. та простроченої плати за обслуговування кредиту у розмірі 8 605, 62 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 5 255 грн. судових витрат та 2100 грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись : ст. ст. 141, 367, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимоги АТ «Ідея Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за сплату нарахованої плати за обслуговування кредиту у розмірі 2 175, 82 грн. та простроченої плати за обслуговування кредиту у розмірі 8 605, 62 грн., всього 10 781,44 грн. та в частині розподілу судових витрат,-скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» в цій частині задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , вул. Незалежності України, смт Брюховичі, Львівська області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (вул. Валова, 11, м. Львів, 79008, Код ) заборгованість за нараховану та прострочену плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 10 781,44 грн. (десять тисяч сімсот вісімдесят одна грн. 44 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , вул. Незалежності України, смт Брюховичі, Львівська області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (вул. Валова, 11, м. Львів, 79008, Код ) 5 255 грн. (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять грн.) судового збору та 2 100 грн. (дві тисячі сто грн.) витрат на правничу допомогу.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді