КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/781/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Коллонейд Україна» до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Арніа», Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Люкс» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року позивач пред`явив в суді названий позов посилаючись на те, що 25 січня 2016 року між позивачем та ТОВ «Арніа» було укладено договір добровільного страхування майна від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ №PRP0030972 (далі - договір страхування). У відповідності до переліку застрахованого майна, який є додатком до договору страхування, ТОВ «Арніа» застрахувала товар, розміщений в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_1 , загальною площею 255,1 кв.м. на суму 15 000 000 грн., франшиза складає 0,2%, тобто 30 000 грн.

06 березня 2016 року у вказаному приміщенні сталося залиття з вини відповідача ОСОБА_1 , який є власником квартири АДРЕСА_2 .

05 травня 2016 року між позивачем та ТОВ «Арніа» було підписано акт-реліз про врегулювання усіх вимог на відшкодування №, згідно яких сторони погодили, що загальна сума, яку має позивач сплатити ТОВ «Арніа» складає 9 424 563,00 грн., яка 10 травня 2016 року була сплачена позивачем на рахунок ТОВ «Арніа».

25 травня 2016 року на підставі п. 3.5 договору страхування ТОВ «Арніа» передало позивачу залишки застрахованого товару та згідно звіту комісіонера від 25 березня 2017 року та додатку №1 до нього, частина товару вартістю 419 645,20 грн. була реалізована. З урахуванням розміру винагороди та відшкодування за зберігання товару, позивач отримав 407 028,17 грн.

У зв`язку із виконанням позивачем свого обов`язку за Договором страхування з виплати страхового відшкодування, завданого залиттям з вини відповідача, до позивача перейшло право вимагати від відповідача сплати коштів у розмірі 9 424 563 грн.

Оскільки відповідач добровільно не відшкодував шкоду, позивач просив суд стягнути з відповідача 9 424 563 грн., витрати на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності у розмірі 151 487 грн. та 83000 грн. сплачених на рахунок ПП ОСОБА_2 , а всього 9 659 050 грн.

Зменшивши позовні вимоги просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 9 252 021,83 грн. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції обійшов своєю увагою інші належні та допустимі докази, подані Позивачем, які підтверджують наявність договірних відносин між ПАТ «СК Колоннейд «Україна» та ТОВ «Арніа», факт завдання шкоди майну останнього та наявність вини відповідача у цьому.

Так, разом із позовом, ПАТ «СК «Колоннейд Україна» було подано до суду засвідчену копію Договору страхування, який складається із декількох частин, а саме:

- базові умови, частиною якого є також перелік магазинів із адресами, товар в яких підлягав страхуванню за договором;

- анкета опитувальник,

- спеціальні умови.

У той же час, суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що вказані товарні запаси ТОВ «Арніа» знаходились в цивільному обороті та реалізовувались в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», а не знаходились на складі.

Відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246, запасами є 1) активи, які утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності; 2) перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва та 3) утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством/установою.

Ні спеціальний закон, ні положення ЦК України, не містять вимог зазначати поіменний перелік таких активів в договорі страхування, їх фізичні характеристики, артикули, вартість тощо.

Відтак, виходячи з властивостей застрахованого майна, а також того факту, що його кількісний та асортиментний склад постійно змінювався в процесі господарської діяльності ТОВ «Арніа», зазначення в Договорі страхування його переліку, суперечило б самій сутності страхування товарних запасів.

ТОВ «Арніа» підтвердило належність йому майна - засвідчені копії відповідних первинних документів, за якими Товар було придбано, надавались до суду.

На наступний день після залиття працівниками ТОВ «Арніа» була проведена інвентаризація товарних залишків, наявних на момент страхового випадку, копію якого було включено до звітів про оцінку збитку.

Таким чином, судом першої інстанції було неправильно застосовано норми Закону України «Про страхування», ЦК України, внаслідок чого, обставини справи щодо недосягнення згоди відносно предмету договору страхування були встановлені помилково.

Також апелянт звертає увагу на те, що виплативши страхове відшкодування, позивач визнав наявність домовленостей із ТОВ «Арніа» стосовно визначення товарних запасів у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» як застрахованого товару, а також настання страхового випадку, тобто підтвердив зазначені факти своїми конклюдентними діями, що виключає визнання договору неукладеним.

Відтак, оскільки, як зазначалось вище, ПАТ «СК «Колоннейд Україна» та ТОВ «Арніа» досягнули згоди щодо всіх істотних умов Договору страхування, а також виконали його у повному обсязі без спорів щодо його змісту, то цей Договір не може визнаватись судом неукладеним.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 .

У відзиві вказано, що ОСОБА_1 зазначає, що на підставі договору поставки від 11 січня 2016 ТОВ «Арніа» придбало у ТОВ «Мода Трейд лімітед» товар одяг і взуття провідних світових брендів, прийняття якого від продавця (постачальника) відбулося за шістьма видатковими накладними від 13 січня 2016.

Враховуючи вказане, на думку відповідача, позивач мав довести, яким чином товар, придбаний ТОВ «Арніа» у ТОВ «Мода Трейд лімітед» опинився за адресою в будинку АДРЕСА_1 , де сталося його пошкодження, якщо згідно з долученими позивачем до матеріалів справи документами на момент пошкодження майна ТOB «Арніа» знаходилось за адресою: м . Київ . вул. Кирилівська. буд.82. оф. 256 ( том 1 а.с.8; том 1. а.с.20; том 1. а.с.38), а згідно Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб станом на 25 квітня 2018 (том 4. а.с.46) місцезнаходження ТО В «Арніа» - місто Київ, вул. Шовковична, буд. 42/44.

Також відповідач звертає увагу на те, що у відповіді на відзив (том 2. а.с. 1 80) позивач зазначав, що приміщенням в будинку АДРЕСА_1 здійснювало користування ТОВ «Норд пол стар» у відповідності до договору оренди нежитлового приміщення № ННС - 2 від 14 лютого 2014року укладеного із його власником і реалізуючи надані Господарським кодексом України права.

12 січня 2016 року ТОВ «Арніа», як Комітент, уклало з ТОВ «Норд пол стар», як Комісіонером, договір комісії на продаж товару, у відповідності з яким ТОВ «Норд пол стар» зобов`язується здійснювати продаж товару товариства з обмеженою відповідальністю «Арніа» в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1.

Копія названого договору комісії знаходиться в матеріалах справи (том 1. а.с.198 200: том 2. а.с. 194- 197).

Згідно пункту 4.1 договору комісії ( том 1. а.с.199: том 2. а.е.195) передання товару комітентом комісіонеру для продажу здійснюється за видатковими накладними. Таким чином, у відповідності з цим договором і ст.ст. 77,78 ЦПК України, належними і допустимими доказами передачі товару мають бути видаткові накладні.

При цьому позивачем не надано і в матеріалах справи відсутні видаткові накладні, які підтверджують передання товару від ТОВ «Арніа» (комітента) до TOB « Норд пол стар» (комісіонера) для реалізації. Відтак, позивачем не доведено, що товар, реалізацію якого здійснювало ТОВ «Норд пол стар» і який зазнав пошкодження, був отриманий комісіонером - ТОВ «Норд пол стар» від ТОВ «Арніа» і належав останньому.

Тобто обставина, що у приміщеннях магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» в будинку АДРЕСА_1 знаходився товар, який належав ТОВ «Арніа» належними і допустимими доказами не підтверджена.

Це, в свою чергу, свідчить про те, що майно, яке знаходилось в приміщеннях магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» в будинку АДРЕСА_1 і яке зазнало пошкоджень не належало ТОВ «Арніа», принаймні належними і допустимими доказами позивач це не довів.

В апеляційній скарзі (лист 4. абз.10, 11 ) апелянт зазначив, що категорично не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не було надано суду договору або додаткової угоди до договору, підписаної сторонами, де б містилось визначення предмету договору, тобто товару, який було пошкоджено залиттям, а також інформація про застраховане місцезнаходження АДРЕСА_1 . А також не погоджується із висновком суду в тому, що надана позивачем інформація щодо місцезнаходження магазинів та переліку майна без оцінки його вартості на час укладання договору , не є договором або додатковою угодою до договору страхування, а тому не може бути належним доказом існування між позивачем та ТОВ «Арніа» договірних відносин саме щодо спірного пошкодженого майна та його місцезнаходження».

Відповідач вважає вказаний висновок суду правильним, оскільки повністю відображає недоведеність позовних вимог належними і допустимими доказами, а позивач намагається довести неправильність висновку суду, посилаючись на документи, які навіть відсутні в матеріалах справи.

Так, позивач зазначає, що разом із позовом ПАТ «СК «Коллонейд Україна» було додано до суду засвідчену копію договору страхування, який складається із декількох частин, в тому числі Базових умов, частиною яких є перелік магазинів із адресами, товар в яких підлягав страхуванню.

В апеляційній скарзі (лист 6, абз.6) позивач зазначає, що згідно п.5 Базових умов договору страхування застрахованим майном є товарні запаси, згідно переліку, що додається.

Вказане твердження позивача є необґрунтованим і не доведеним, оскільки документ під назвою Базові умови договору страхування в якості додатка до позовної заяви не додавався і в матеріалах справи відсутній. (том 1 а.с.5-6)

Відсутність в матеріалах справи Базових умов договору страхування, на які посилається скаржник, свідчить про необґрунтованість і недоведеність твердження позивача про знаходження в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_1 товарних запасів ТОВ «Арніа», які були предметом страхування.

Також відповідач звертає увагу суду на те, що в переліку додатків до позовної заяви (том 1 а.с.5) під номером 3 був зазначений додаток до договору страхування про перелік застрахованого майна, однак в дійсності ним виявився лист невідомого призначення (том 1 а.с.9), в якому не було ніякого переліку застрахованого майна, окрім назви магазинів з адресами їх розташування, що дає підстави припускати, що саме ці магазини і представляли собою застраховане майно, яке скаржник називає товарними запасами.

Наведене вище свідчить про те, що позивачем не було доведено належними і допустимими доказами, що в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_1 здійснювалась реалізація майна, належного ТОВ «Арніа», а також те, що пошкоджене майно було предметом страхування за договором страхування майна.

Відтак, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано суду належні та допустимі докази того, що залиття, яке сталося 06 березня 2016 року в квартирі АДРЕСА_2 , є страховим випадком за договором добровільного страхування майна, оскільки між сторонами договору не визначено предмет договору та застраховане місце знаходження.

З огляду на викладене, при розгляді справи позивачем не були доведені істотні по справі обставини, які є складовою предмета доказування, а відтак його вимоги про скасування рішення суду першої інстанції і прийняття нового рішення про задоволення позову підлягають відхиленню.

В судовому засіданні представник ПрАТ «СК «Колонейд Україна» - адвокат Массалова Н.С. апеляційну скаргу підтримала та просила суд її задовольнти.

Представник ТОВ «Торгова компанія «Люкс» - адвокат Петриченко А.І. апеляційну скаргу підтримала.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Бондаренко Г.В. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 січня 2016 року між позивачем та ТОВ «Арніа» було укладено договір добровільного страхування майна від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ №PRP0030972 на строк з 26 січня 2016 року до 25 січня 2017 року.

В п. 5 договору страхування вказано, що застраховане майно: товарні запаси згідно переліку, що додається, а в п.6.1 зазначено, що страхова сума за застрахованим місцезнаходженням: згідно переліку, що додається, товарні запаси : згідно переліку, що додається -54 500 000,00 грн., п. 4 страхові випадки, окрім іншого - протікання води з труб, переповнення водних апаратів.

При цьому в договорі страхування відсутня інформація про застраховане місцезнаходження, а також найменування товарних запасів.

Згідно «Спеціальних умов» до договору добровільного страхування майна від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ, підписаних позивачем та ТОВ «Арніа», вбачається, що «застраховане майно» - означає майно, визначене в цьому договорі (зокрема в базових умовах), що належить страхувальнику або перебуває на відповідальному зберіганні чи комісії, або за яке він несе відповідальність чи має інші майнові інтереси; «товарні запаси» - означає товарні запаси, що є власністю страхувальника або перебувають у нього на відповідальному зберіганні чи на комісії, та за які страхувальник несе відповідальність, включаючи речі в процесі виробництва, в межах місцезнаходження, застрахованого за цим договором; «застраховане місцезнаходження» - місце (місця), що зазначено (зазначені) у базових умовах, та виключно в межах якого діє страхове покриття за цим договором; в п.8.4 вказано, що будь-які зміни до цього договору вносяться у формі окремого додатку (додаткової угоди), належним чином оформленого та підписаного сторонами, який становитиме невід`ємну частину цього договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду договору або додаткової угоди до договору, підписаної сторонами, де б містилось визначення предмету договору, тобто, товару, який було пошкоджено залиттям, а також інформація про застраховане місцезнаходження - АДРЕСА_1 .

Надана позивачем інформація щодо місцезнаходження магазинів та переліку майна без оцінки його вартості на час укладання договору, не є договором або додатковою угодою до договору страхування, а тому не може бути належним доказом існування між позивачем та ТОВ «Арніа» договірних відносин саме щодо спірного пошкодженого майна та його місцезнаходження.

Таким чином, на час укладання договору страхування, позивачем та ТОВ «Арніа» не були узгоджені всі істотні умови, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні належні та допустимі докази того, що залиття, яке сталося 06 березня 2016 року в квартирі АДРЕСА_2 , є страховим випадком за договором добровільного страхування майна від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ №PRP0030972, оскільки між сторонами договору всупереч вимогам Закону України «Про страхування» та «Спеціальних умов» до договору добровільного страхування майна від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ, підписаних позивачем та ТОВ «Арніа», не визначено предмет договору та застраховане місцезнаходження.

Всі подальші дії позивача, ТОВ «Арніа» щодо оцінки збитку пошкодженого товару, передачі на зберігання, реалізації, розрахунків не підтверджують того, що пошкоджене майно було предметом договору зберігання, а місцезнаходження пошкодженого майна було застрахованим місцезнаходженням.

Судова колегія погоджується із таким висновком суду виходячи з такого.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто за вказаними нормами, право вимоги до винної особи ОСОБА_1 переходить від страхувальника (ТОВ «Арніа» ) до страховика ТОВ «СК «Коллонейд Україна», тобто змінюються сторони зобов`язання однак саме зобов`язання залишається. Таким чином, в судовому засіданні при вирішенні даного спору ОСОБА_1 , як особа, яка спричинила шкоду і до якої пред`явлений позов, має право висувати свої заперечення як проти наявності факту заподіяння шкоди, розміру шкоди, так і спростовувати виникнення у позивача права на такий позов.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (

Відповідно до ч.4 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування повинен містити, окрім іншого, зазначення предмета договору страхування.

Відповідач заперечував проти позову посилаючись на те, що матеріалами справи не доводиться, що в магазині за адресою АДРЕСА_1 06 березня 2016 року було пошкоджене майно, яке належало ТОВ «Арніа» і було застраховано ТОВ «СК «Коллонейд Україна». Таким чином наполягав на тому, що він не має відшкодовувати на користь позивача сплачене ним страхове відшкодування на користь ТОВ «Арніа».

Суд першої інстанції проаналізувавши зміст договору страхування погодився із відповідачем в тому, що предмет договору визначений не чітко, із договору не можна зрозуміти яке майно було застраховане, де воно зберігалось, отже не можна перевірити чи було це майно пошкоджене 06.03.2016 року і чи був страховий випадок.

Як вбачається із «Спеціальних умов» до Договору добровільного страхування майна від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ «Предмет договору страхування» - майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим майном; «Застраховане майно» - означає майно, визначене в цьому договорі (зокрема в Базових умовах), що належить Страхувальнику або перебуває на відповідальному зберіганні чи комісії, або за яке він несе відповідальність чи має інші майнові інтереси; «Товарні запаси» - означає Товарні запаси, що є власністю Страхувальника або перебувають у нього на відповідальному зберігання чи комісії, та за які Страхувальник несе відповідальність, включаючи речі в процесі виробництва, в межах місцезнаходження, застрахованого за цим Договором.; «Застраховане місцезнаходження» - місце (місця), що зазначено (зазначені) в базових умовах, та виключно в межах якого діє страхове покриття за цим Договором.

Відповідно до п.5 договору страхування, який був укладений між ТОВ «Арніа» та ТОВ «СК «Коллонейд Україна», застрахованим майном є товарні запаси згідно переліку, що додається. (відповідно до п.6 Базових умов «Страхові суми».

Відповідно до п.п.6.1. п.6 страхова сума за застрахованим місцезнаходженням: згідно переліку, що додається. Товарні запаси: - згідно переліку, що додається: 54 500 000 грн.

Судова колегія не ставить під сумнів можливість укладати договори щодо страхування товарних запасів, однак погоджується із судом першої інстанції в тому, що умови договору мають бути конкретними і зрозумілими не тільки сторонам договору, а також третім особам, у яких на підставі виконання цього договору страховиком виникають обов`язки щодо відшкодування шкоди.

Визначаючи які товарні запаси застраховані страховиком, Базові умови договору відсилають до переліку, що додається. (а.с.8 т.1)

В матеріалах справи (т.1 а.с.9) є документ, який називається «Страхування товару 2016». Саме на цей документ позивач посилається як на перелік, що додається до умов договору і який визначає яке майно є застрахованим. В цьому документі зазначені адреси магазинів, їх площа, страхові суми по кожному магазину. Судова колегія погоджується із судом першої інстанції, що наведений документ не є договором або додатком до договору і він не дає інформації щодо предмета договору, а також місцезнаходження застрахованого майна. Наведений документ не визначений як додаток до договору, не містить номеру договору, дати, не підписаний сторонами, не скріплений печаткою, а складається лише із тексту, який надрукований на комп`ютері. Крім того, «Застраховане місцезнаходження» має бути зазначене саме у Базових умовах, як було зазначено в «Спеціальних умовах», а не в будь якому додатку.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач посилався на те, що товарні запаси, які належали ТОВ «Арніа» на праві власності і які були застраховані відповідно до договору страхування від 25.01.2016 року знаходились в магазині ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору комісії, укладеному між ТОВ «Арніа» та ТОВ «НОРД ПОЛ СТАР». (а.с.198-202 т.1)

Відповідно до договору комісії на продаж товару № 1 Від 12 січня 2016 року та ТОВ «НОРД ПОЛ СТАР» (Комісіонер) зобов`язується за дорученням ТОВ «Арніа» (Комітент) за плату, за рахунок Комітента, але від свого імені здійснювати продаж товару Комітента в роздріб кінцевим споживачам, а саме: одяг, взуття, аксесуари, трикотажні вироби (надалі - Товар). Продаж товару здійснюється в торгівельному приміщенні - в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.4.1. передання Товару Комітентом Комісіонеру для продажу відповідно до умов цього Договору здійснюється за видатковими накладними.

Відповідно до п. 2.2. Комісіонер зобов`язується прийняти у Комітента призначений для продажу Товар в кількості, асортименті та за цінами, визначеними видатковими накладними на Товар, реалізовувати товар кінцевим покупця за цінами не нижче ніж вказані у видаткових накладних, за якими товар Комісіонеру було передано Комітентом, оглянути товар, що передається для продажу відповідно до умов цього Договору, перевірити його якість та комплектність на відповідність видатковим накладним, впевнитися у придатності Товару для продажу.

Однак матеріали справи не містять видаткових накладних, за якими можна було б встановити, що ТОВ «Арніа» передало ТОВ «НОРД ПОЛ СТАР» товар на реалізацію.

В судовому засіданні представник позивача не змогла вказати на жодний документ, як-то видаткові накладні, акт приймання передачі чи інший доказ, який би доводив факт передання товару від ТОВ «Арніа» ТОВ «НОРД ПОЛ СТАР» на комісію, дату передачі, його кількість, найменування та вартість.

Представник позивача посилалась на видаткові накладні, відповідно до яких ТОВ «Арніа» одержала від ТОВ «МОДА ТРЕЙД ЛІМІТЕД» 13.01.2006 року товар. Однак ці видаткові накладні доводять лише набуття ТОВ «Арніа» товару у власність, однак не підтверджують передання цього товару на комісію ТОВ «НОРД ПОЛ СТАР», а отже і знаходження товару, який належить ТОВ «Арніа» в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» на АДРЕСА_1 станом на 06.03.2016 року.

Таким чином, знаходження 06.03.2016 року в магазині, в якому роздрібну торгівлю здійснює ТОВ «НОРД ПОЛ СТАР» товару, який належить ТОВ «Арніа», а отже і його пошкодження внаслідок залиття, матеріалами справи не доводиться.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 83 ЦПК України визначено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи не можна встановити, які товарні запаси був застраховані позивачем за договором страхування від 25.01.2016 року, де вони знаходились, а також факт їх знищення 06.03.2016 року внаслідок залиття магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» в м.Києві, отже не доводиться наявність страхового випадку, обґрунтованість виплати позивачем на користь ТОВ «Арніа» страхового відшкодування і наявності підстав для пред`явлення позивачем вимоги до відповідача на підставі ст. 933 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з дотриманням норм процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Коллонейд Україна» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Коллонейд Україна» до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Арніа», Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Люкс» про стягнення заборгованостізалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: