КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 372/40/20
Головуючий у першій інстанції - Кравченко М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А.(суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та з урахуванням уточнених позовних вимог від 01 квітня 2020 року, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі ј всіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з 16 грудня 2016 року; стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти на її утримання в період проживання з дитиною до досягнення нею 3 (трьох) років у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн щомісячно починаючи з 16 грудня 2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_3 , а батьком дитини є відповідач ОСОБА_2 .

Вказувала, що в зареєстрованому шлюбі сторони не перебували, впродовж вагітності та після народження дитини відповідач допомоги не надавав, всі витрати пов`язані із вагітністю, пологами, утриманням та вихованням дитини позивач несла самостійно.

Разом з тим зазначала, що окрім дитини на її утриманні перебуває мати-інвалід та позивач фактично позбавлена можливості працювати та забезпечувати себе та дитину на належному рівні.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просила скасувати оскаржуване рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2020 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт посилається на порушення судом при ухвалені оскаржуваного рішення норм матеріального права, зокрема, не було з`ясовано стан здоров`я дитини, не встановлено матеріальне становище дитини та відповідача, не встановлено факт сплати відповідачем аліментів на іншу дитину.

Вказує, що з відповідача на користь ОСОБА_4 сплачувались аліменти в розмірі 1/3 частини всіх доходів на утримання донька ОСОБА_5 , однак 30 квітня 2015 року виконавче провадження було закінчено та жодних доказів стягнення аліментів з відповідача в період з 22 листопада 2013 року надано не було, тому судом неправомірно було встановлено в оскаржуваному рішенні факт сплати таких аліментів.

Апелянт вважає, що судом не було встановлено чи буде розмір задоволених аліментів відповідати дійсним потребам дитини, чи буде достатнім для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Вказано, що суд першої інстанції керувався мінімальним гарантованим розміром аліментів на одну дитину, що не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів.

Також ОСОБА_1 вказує на нерівність розміру аліментів, що призначений на утримання її дитини та на утримання дитини відповідача, народженої у шлюбі. Вважає, що відповідач у своїй правовій позиції, а суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, дискримінують дитину народжену поза шлюбом, задовольняючи розмір аліментів вчетверо менший від того, який стягується на дитину народжену в шлюбі.

Не погоджується апелянт і з висновком суду щодо відсутності у неї права на утримання з боку відповідача до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки сторони разом не проживали, спільного господарства не вели, у зареєстрованому шлюбі не перебували, а тому вона не є дружиною в розумінні статей 75, 84 Сімейного кодексу України та не має права на утримання у разі проживання з нею дитини. Зазначає, що не передбачено спеціальних умов обов`язкового спільного проживання жінки та чоловіка чи реєстрації шлюбу для виникнення у них права на утримання та вважає, що право жінки на утримання передбачено нормами частини 2 статті 91, частини 2 статті 84 Сімейного кодексу України та не підлягає доведенню в судовому порядку.

ОСОБА_1 вважає хибним висновок суду першої інстанції щодо не ухилення відповідача від сплати аліментів та необізнаності про народження позивачем дитини від нього, оскільки такий висновок ґрунтується лише на твердженнях відповідача, доказів його необізнаності до матеріалів справи надано не було й суд безпідставно прийняв твердження відповідача за дійсність.

Поряд з тим вказує, що після написання відповідачем заяви про визнання себе батьком ОСОБА_3 та по день ухвалення оскаржуваного рішення відповідачем не було надано жодних коштів на утримання дитини, що свідчить про ухилення ним від такого утримання.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - адвоката Паєнка С.В. відповідного до якого не погоджується із твердженням апелянта щодо безпідставного взяття судом до уваги, що на утриманні відповідача перебуває інша дитина та відсутності доказів стягнення з нього аліментів на утримання іншої дитини, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження стосувалась стягнення аліментів за рішенням суду в межах суми платежу за один місяць, яке було виконано, проте виконавче провадження зі стягнення аліментів на утримання доньки відповідача відкрито й на даний час.

Вважає необґрунтованою вимогу позивача про стягнення аліментів на її утримання у сумі 2 500 грн щомісячно за період з 16 грудня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки вказане суперечить вимогам закону. Про існування ОСОБА_3 та що він може бути його сином, відповідач довідався лише у вересні 2019 року, та після зустрічі з ним подав заяву про внесення змін до запису про батька дитини. Позивач просить же стягнути аліменти на її утримання за останні три роки, проте нормами Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви або якщо позивач вживав заходів щодо отримання аліментів від відповідача, але не міг їх отримати внаслідок ухилення відповідача - за минулий час, але не більше одного року. Разом з тим вказує, що позивач жодним чином не повідомляла відповідача щодо необхідності сплати ним аліментів на її утримання та не вживала жодних заходів для отримання даних аліментів.

Не погоджується відповідач з вимогою про стягнення з нього аліментів на утримання дитини починаючи з грудня 2016 року, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позов подано до суду в січні 2020 року й аліменти присуджується до стягнення з цього часу в разі відсутності підтвердження вжиття позивачем заходів для їх отримання, як зазначалось вище, відповідач вважає, що позивачем такі заходи не вживались, а тому така вимога є безпідставною.

Враховуючи наведене, відповідач просив залишити рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2020 року без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що відповідач надав належні та допустимі докази того, що на його утриманні знаходиться ще одна дитина, а тому суд вважає за можливе стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку) батька. Суд першої інстанції також зазначив, що не вбачає підстав для стягнення аліментів за минулий період, оскільки будь-яких доказів того, що відповідач по справі ухилявся від сплати аліментів до суду позивачем подано не було. Також суд першої інстанції не вбачає підстав для стягнення аліментів на утримання позивача в період проживання із дитиною до досягнення нею трьох років, починаючи з 16 грудня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки сторони не перебували у шлюбі, позивачка не є дружиною в розумінні статей 75, 84 СК України. Окрім того, вказано, що станом на час звернення із позовом дитині вже виповнилось три роки.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , виданим повторно 18 грудня 2019 року (а.с.8).

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Обухівської міської ради Київської області від 08 січня 2020 року №3, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Обухівському управлінні соціального захисту населення та отримує державну соціальну допомогу на догляд з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2020 року (а.с.10).

Також в матеріалах справи міститься довідка «Обухівського міського центру первинної медико-санітарної допомоги» від 27 листопада 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_3 має діагноз плосковальгусні стопи (група здоров`я ІІ основна) (а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.

Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем по справі було надано довідку про доходи від 26 грудня 2019 року №71-14741, в якій зазначено, що ОСОБА_2 дійсно працює в ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат», займає посаду машиніста прм/крм та за період з 01 грудня 2018 року по 30 листопада 2019 року отримав дохід на загальну суму 180 710,72 грн.

В зазначеній довідці також вказано, що за період з 01 грудня 2018 року по 30 листопада 2019 року було сплачено аліменти у розмірі 83 747,39 грн (а.с.49).

Відповідно до відомостей, які містяться в довідці про доходи від 29 березня 2020 року, виданій ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат», вказано, що ОСОБА_2 за період з 01 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року отримав дохід на загальну суму 104 464,04 грн.

В зазначеній довідці також вказано, що за період з 01 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року було сплачено аліменти у розмірі 48 930,97 грн (а.с.50).

ОСОБА_2 зазначає, що в нього на утриманні перебуває ще одна дитина, а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , й зазначені суми по сплаті аліментів йду саме на утримання дочки.

Відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Корзаченко Т.В. від 22 листопада 2013 року було відкрито виконавче провадження №40894281 на підставі виконавчого листа №2-1401, виданого 12 листопада 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмір 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 серпня 2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.73).

Окрім того, в матеріалах справи також міститься постанова державного виконавця Бабаєвої Є.В. про закінчення виконавчого провадження від 30 квітня 2015 року, де вказано, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виконавчого листа №2-1401, виданого 11 жовтня 2013 року Обухівським районним судом Київської області щодо допущення негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмір 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 серпня 2013 року до досягнення дитиною повноліття в межах платежу за один місяць - закінчено (а.с.52).

Вказане свідчить про те, що відповідачем по справі було належними та допустимими доказами підтверджено, що на його утриманні перебуває ще одна дитина, а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої здійснюються відрахування з його заробітної плати.

Окрім того, відповідач надав довідку Міністерства охорони здоров`я України про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 20 вересня 2007 року, де зазначено, що ОСОБА_2 був на огляді 20 вересня 2007 року й йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 15% з 20 вересня 2007 року довічно (а.с.75).

Враховуючи надані сторонами докази, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання спільного сина - ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку), оскільки вказане рішення враховує також той факт, що на утриманні відповідача перебуває ще одна дитина, а сам ОСОБА_2 втратив 15% професійної працездатності з 20 вересня 2007 року довічно.

Довідка «Обухівського міського центру первинної медико-санітарної допомоги» від 27 листопада 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_3 має діагноз плосковальгусні стопи (група здоров`я ІІ основна) свідчить про те, що дитина потребує ортопедичне взуття, вказаний діагноз свідчить, що дитина потребує профілактичних заходів, однак вказане не свідчать про хронічне захворювання дитини та про необхідність систематичних витрат у зв`язку з цим.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її утримання в період проживання з дитиною до досягнення нею 3 (трьох) років у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн щомісячно починаючи з 16 грудня 2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_2, то слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Крім того, згідно із статтею 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах десятирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

ОСОБА_1 посилається на той факт, що нею вживались заходи щодо отримання аліментів від ОСОБА_2 , проте останній ухилявся від їх оплати. На підтвердження вказаного апелянт посилається на те, що відповідно до ухвали Обухівського районного суду Київської області від 03 вересня 2019 року було відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Обухівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини (а.с.53).

Разом з тим, апеляційний суд критично оцінює вказаний довід позивача, оскільки зазначений вище позов свідчить лише про те, що ОСОБА_1 звернулась до суду з приводу встановлення батьківства ОСОБА_2 , проте нею не було заявлено вимог про стягнення з нього аліментів на її користь, а тому вказаний доказ не може свідчити про те, що ОСОБА_1 вчиняла спроби отримати аліменти від відповідача, а останній ухилявся від їх сплати.

Також суд першої інстанції зазначив, що на момент звернення до суду із позов в даній справі, а саме станом на 13 січня 2020 року спільній дитині сторін вже виповнилось три роки.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції, на основі всебічно досліджених матеріалів справи та доказів, наданих сторонами, дійшов до правомірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв