ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 жовтня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/1716/19

Головуючий у першій інстанції Чепурко В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1086/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод»,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський сирзавод» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні,

місце ухвалення судового рішення м. Новгород-Сіверський,

час проголошення рішення суду 11 год. 48 хв,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 10 серпня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод», в якому просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року у сумі 58 149,99 грн, середній заробіток з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку, а також стягнути з відповідача на користь держави соціальні виплати з травня 2011 року (присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 739/1716/19).

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод», в якому просив стягнути з відповідача на його користь заробітну плату у сумі 718,56 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 червня 2011 року по день фактичного розрахунку, а також стягнути з відповідача на користь держави соціальні виплати з червня 2011 року (присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 739/1717/19).

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся позовом до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод», в якому просив визнати недійсним наказ від 13 травня 2011 року № 88, скасувати наказ від 16 червня 2011 року № 161, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку, а також стягнути з відповідача на користь держави соціальні виплати (присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 739/1718/19).

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод», в якому просив зобов`язати в.о. генерального директора ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» Міняйло Н.М. надати письмову відповідь в залі судового засідання (присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 739/1726/19).

Ухвалою від 28 жовтня 2019 року Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області об`єднав цивільні справи №№ 739/1716/19, 739/1717/19, 739/1718/19, 739/1726/19 в одне провадження, об`єднаній цивільній справі присвоїв № 739/1716/19.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод», в якому просив скасувати наказ від 16 червня 2011 року № 161, поновити його на посаді водія-експедитора ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» з 13 травня 2011 року, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку по 15 листопада 2019 року та з 16 листопада 2019 року по день фактичного розрахунку (вимоги об`єднані в одну вимогу стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку), а також стягнути з відповідача на користь держави соціальні виплати (присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №7 39/1899/19).

Ухвалою від 14 лютого 2020 року Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області об`єднав в одне провадження цивільні справи № 739/1716/19 та № 739/1899/19, об`єднаному провадженню присвоїв № 739/1716/19.

Ухвалою від 16 березня 2020 року Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області залишив без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» в частині стягнення на користь держави соціальних виплат, про визнання наказу № 88 недійсним, про зобов`язання в.о. генерального директора ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» Міняйло Н.М. надати письмову відповідь в залі судового засідання, про скасування наказу № 161 від 16 червня 2011 року (міститься у позовній заяві, зареєстрованій за № 739/1899/19) та позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку (містяться у позовних заявах, зареєстрованих за № 739/1718/19 та за № 739/1899/19).

Продовжив розгляд справи за позовами ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» в частині позовних вимог про: скасування наказу від 16 червня 2011 року №161 (міститься у позовній заяві, зареєстрованій за № 739/1718/19); поновлення на роботі на посаді водія-експедитора з 13 травня 2011 року; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку (міститься у позовній заяві, зареєстрованій за № 739/1716/19); стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 червня 2011 року по день фактичного розрахунку; про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року у розмірі 58 149,99 грн; стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні у розмірі 718,56 грн.

Ухвалою від 06 серпня 2020 року Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 червня 2011 року по день фактичного розрахунку, про стягнення невиплаченої забортної плати за період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року у розмірі 58 149,99 грн.

Продовжив розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» в частині позовних вимог про скасування наказу від 16 червня 2011 року № 161 (міститься у позовній заяві, зареєстрованій за № 739/1718/19); поновлення на роботі на посаді водія-експедитора з 13 травня 2011 року; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку (міститься у позовній заяві, зареєстрованій за № 739/1716/19); стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні у розмірі 718,56 грн.

Рішенням від 06 серпня 2020 року Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2020 року, просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що одна з суддів Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області безпідставно заявила самовідвід, у результаті чого дана справа була передана судді Чепурко В.В. Указує на те, що суд першої інстанції не дослідив всі докази додані ним до позовних заяв, а також не витребував у відповідача наказ про те, за якою машиною його було закріплено.

ОСОБА_1 наголошує на тому, що своєчасно приходив на робоче місце, проходив медичний огляд, відносно нього не складалися протоколи або заяви щодо порушення вимог трудового законодавства. Крім того, позивач не погоджується з відмовою у скасуванні наказу від 16 червня 2011 року № 161, за яким його вже вдруге звільнено за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що є порушенням ст. 43, 60, 61 Конституції України.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод», вважаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою, просить її залишити без задоволення, а рішення Новогород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2020 року без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що судом першої інстанції були належним чином оцінені та досліджені всі надані позивачем докази щодо предмета позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 29 квітня 2010 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу у ЗАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» на посаду водія-експедитора по перевезенню молока. 05 жовтня 2010 року ЗАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» перейменовано у ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» (т. 1 а.с. 50).

04 січня 2011 року ОСОБА_1 звільнено за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП (т. 1 а.с. 50).

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 12 травня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2011 року, скасовано рішення Новогород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15 березня 2011 року в частині вирішених позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди. Поновлено ОСОБА_1 на посаді водія-експедитора ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» з 05 січня 2011 року. Стягнуто з ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» в користь ОСОБА_1 5 689,76 грн у рахунок виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05 січня по 12 травня 2011 року та 500 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду залишено без змін (т. 1 а.с. 178-179, 180-181).

Наказом від 13 травня 2011 року № 88, 04 січня 2011 року ОСОБА_1 поновлено на посаді водія автотранспортного засобу за рішенням суду від 13 травня 2011 року (т. 1 а.с. 61).

Відповідно до наказу ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» від 16 червня 2011 року № 161, звільнено ОСОБА_1 , водія автотранспортного засобу, згідно із п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання обов`язків, покладеного на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку та посадовою інструкцією. Підстава: доповідна записка начальника автоколони від 15 червня 2011 року (т. 1 а.с. 60).

Звернувшись із даними позовними вимогами, ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 12 травня 2011 року його було поновлено на посаді водія-експедитора ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» з 05 січня 2011 року, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Проте відповідач без його згоди та письмового повідомлення перевів позивача на іншу посаду, а саме: 13 травня 2011 року його поновили на посаді водія транспортного засобу, а за рішенням суду він мав би бути поновлений на посаді водія-експедитора. Указане, на думку позивача, є порушенням ст. 32 КЗпП України. Посилався на те, що 16 червня 2011 року його знову було незаконно звільнено наказом від 16 червня 2011 року № 161 і не проведено з ним повного розрахунку при звільненні, що є порушенням ст. 116, 117 КЗпП України. На підставі викладеного позивач просив поновити його на посаді водія-експедитора ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» з 13 травня 2011 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку, недоплачену відповідачем заробітну плату за період роботи з 13 травня 2011 року по 16 червня 2011 року у сумі 718,56 грн, а також скасувати наказ від 16 червня 2011 року №161.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що виключає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України, на положення якої посилається позивач, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції від 29 липня 2015 року № 38 «Про порядок ведення трудових книжок працівників» записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Додаток «Б» Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року за № 327 (у редакції, чинній на час поновлення позивача на роботі), не передбачав такої посади як водій-експедитор.

Як убачається із матеріалів справи, згідно із наказом генерального директора ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» від 19 січня 2011 року №16-А/З, з 01 лютого 2011 року було внесено зміни до штатного розкладу ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» та змінено назву професії «Водій-експедитор» на «Водій автотранспортних засобі» згідно Класифікатора професій ДК 003:2010, при цьому умови та оплату праці залишено без змін (т. 1 а.с. 215).

17 травня 2011 року позивачу на ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» було видано довідку про те, що відповідно до нового Класифікатора професій посаду водія-експедитора виключено. На даний час у Класифікаторі професій визначено посаду водія автотранспортного засобу (т. 1 а.с. 216).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що перейменування назви посади з «Водій-експедитор» на «Водій автотранспортних засобів» не можна розглядати як зміну істотних умов праці, оскільки зазначене було здійснене на виконання вимог законодавства щодо найменування професій та посад згідно з Класифікатором професій, до якого були внесені відповідні зміни після звільнення позивача, але до його поновлення на посаді. При цьому, при зміні назви посади, на яку було поновлено позивача, не відбулася зміна обсягу трудових функцій та завдань і обов`язків згідно з посадовою інструкцією.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача про поновлення його на посаді водія-експедитора у ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» з 13 травня 2011 року.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Зважаючи на те, що не знайшли свого підтвердження вимоги позивача про поновлення його на посаді водія-експедитора у ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» з 13 травня 2011 року, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку, оскільки така вимога є похідною від вирішення питання про поновлення на роботі.

За змістом ст. ст. 94, 115 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівнику за виконану роботу, вона виплачується регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Із матеріалів справи убачається, що наказом ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» від 16 травня 2011 року № 151, позивачу з 17 травня 2011 року по 21 травня 2011 року була надана щорічна відпустка за 2010-2011 рр. (т. 1 а.с. 217).

Наказом ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» від 23 травня 2011 року № 154 позивачу з 23 травня 2011 року по 06 червня 2011 року була надана відпустка без збереження заробітної плати за сімейними обставинами (т. 1 а.с. 218).

Колегія суддів погоджується з викладеними у судовому рішенні мотивами щодо відмови у стягненні невиплаченої заробітної плати у сумі 718,56 грн за період роботи з 13 травня 2011 року по 16 червня 2011 року, оскільки після поновлення ОСОБА_1 на посаді у період з 17 травня по 06 червня 2011 року він перебував у відпусках, після чого допустив простій в роботі, який відповідачем не було оплачено. Так, рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2011 року (справа № 2-226/2011), яке набрало законної сили, під час вирішення спору за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» в тому числі і про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 07 червня по 16 червня 2011 року у розмірі 638,72 грн було констатовано, що ОСОБА_1 зі своєї вини допустив простій у роботі і за результатами розгляду було відмовлено у задоволенні цих та інших вимог (т. 1 а.с. 186-188, 189).

Наказом ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» від 16 червня 2011 року № 161 звільнено ОСОБА_1 за систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку та посадовою інструкцією на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 60).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції вірно враховано, що рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2011 року (справа № 2-226/2011), яке набрало законної сили, при вирішенні питання про поновлення ОСОБА_1 на роботі з 17 червня 2011 року було установлено законність наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, в т.ч. наказу про звільнення. Інших підстав для скасування наказу від 16 червня 2011 року № 161 позивач не наводить.

Ураховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що твердження ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не дослідив всі докази додані ним до позовних заяв, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що одна з суддів Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області безпідставно заявила самовідвід, у результаті чого дана справа була передана судді Чепурко В.В. не знайшли свого підтвердження та спростовуються наступним.

Як убачається з матеріалів справи (т. 1 а.с. 91, 132), 17 січня та 20 січня 2020 року позивач скористався наданим йому процесуальним правом та заявив відводи головуючій судді Кочурі О.О., просив передати справи іншому судді місцевого суду. Ухвалами від 13 лютого 2020 року Новгород-Сіверський районний суд задовольнив заявлені ОСОБА_1 відводи судді Кочурі О.О., об`єднані цивільні справи № 739/1716/19, № 739/1899/19 передав до канцелярії районного суду для виконання вимог, передбачених ст. 33 ЦПК України (т. 1 а.с. 93, 134). Протоколами повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 13 лютого 2020 року визначено у судових справах № 739/1716/19, № 739/1899/19 головуючого суддю (суддю-доповідача) Чепурка В.В. (т.1 а.с. 137, 138).

Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2020 року.

Головуюча: Судді: