Номер провадження: 22-ц/813/458/20
Номер справи місцевого суду: 1519/5804/2012
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.,

з участю: відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2019 року (одноособово суддя Целух А.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за попереднім договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

04.04.2012 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за попереднім договором, і остаточно уточнивши позов 23.01.2019 року, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_3 , 180 479 гривень, еквівалент 6 385,25 доларів США, а також моральну шкоду у розмірі 310 000 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

Між ОСОБА_2 і батьком відповідача ОСОБА_3 27.12.2011 року був укладений попередній договір, за яким ОСОБА_3 зобов`язався продати позивачу 11/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 . За попереднім договором ОСОБА_3 отримав від позивача в рахунок майбутніх платежів 92 000 гривень, що на момент укладання договору становило 11 500 доларів США, що підтверджується змістом попереднього договору від 27.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., №2633. Відповідно до умов вказаного договору, у разі відмови ОСОБА_3 укласти основний договір, він зобов`язувався сплатити штраф у розмірі авансової суми, а саме 184 000 гривень, еквівалент 23 000 доларів США.

17.02.2012 року, позивач, через приватного нотаріуса, на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат», передав ОСОБА_3 заяву про виконання останнім умов попереднього договору з продажу 11/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , нотаріус видала свідоцтво про передачу нею заяви і вручення поштового відправлення ОСОБА_3 06.03.2012 року. ОСОБА_3 добровільно не виконав умови попереднього договору, кошти за договором не повернув і штраф за невиконання умов попереднього договору не сплатив.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, надав відзив на позовну заяву, в якому просив у позові відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01.03.2019 року позов задоволено частково: суд стягнув з відповідача на користь позивача 180 479 гривень за попереднім договором і 1 858,40 гривень судових витрат.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Відповідач ОСОБА_1 не погодився із рішенням суду від 01.03.2019 року і подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду від 01.03.2019 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає:

Батько не отримував кошти та не знав про договір, а дізнавшись про попередній договір, ще до смерті батько звертався у прокуратуру (копія заяви № 5493 від 02.10.2013 року) і в суд (копія ухвали про відкриття провадження від 14.03.2013 року по справі № 495/1710/13-ц про визнання попереднього договору недійсним). Спір щодо квартири розглядався ще у 2003 року (копія постанови про порушення кримінальної справи), у цій та по іншим справам позивач вже був засуджений за шахрайство та підробку документів (копія постанови від 21.07.2003 року). Після відбування покарання позивач продовжує здійснювати незаконні шахрайські дії, що підтверджується листом Білгород-Дністровської міської ради до міськрайонного прокурора від 14.02.2011 року, листом прокуратури Одеської області від 22.03.2012 року, листом головного управління МВС України від 7.03.2012 року, листом Білгород- Дністровського міського відділу МВС від 18.04.2012 року, повідомленням МВС України про кримінальне провадження від 25.02.2013 року, листом прокуратури Одеської області від 08.10.2013 року.

Правова позиція ВСУ по справі № 6-1967цс15 у постанові від 11.11.2015 року зазначає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, то передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

У додаткових поясненнях до скарги ОСОБА_1 зазначає:

Статті 1046, 1047 та 1049 визначають порядок укладення, форму договору позики і обов`язок позичальника повернути позику. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей ( в даному випадку договір про наміри).

Правова позиція ВСУ у справі № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року визначає, що відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення га дати отримання коштів.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 551/408/16-ц від 03.07.2019 року підтвердив цю правову позицію та виніс рішення щодо повернення коштів, отриманих за розпискою. Касаційний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які вирішили, що розписка про отримання відповідачем від позивача коштів не містить обов`язку відповідача повернути позивачу ці кошти (а саме не вказано дату повернення).

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

У письмових поясненнях на скаргу відповідач ОСОБА_2 зазначає:

Доводи ОСОБА_1 є безпідставними, бездоказовими, в більшості своїй надуманими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме на відповідача покладається процесуальний обов`язок довести наведені ним обставини, які мають значення для справи і на які він посилається, як на підставу заперечення факту укладення між позивачем та батьком відповідача попереднього договору, який було посвідчено нотаріально.

Апелянт не надав до суду належних та допустимих доказів того, що його батько ОСОБА_3 не укладав із позивачем попередній договір та не отримував по ньому кошти. У заяві прокурору Одеської області про порушення кримінального провадження від 01.10.2013 року, на яку у посилається апелянт, ОСОБА_3 навіть не згадує про укладений 27.12.2011 року попередній договір, веде мову про обставини та події, які не стосуються укладеного договору. З доданої до скарги копії ухвали суду від 14.03.2013 року про відкриття провадження у цивільній справі № 495/1710/13-ц за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання попереднього договору недійсним не зрозуміло, про який саме договір йде мова в ухвалі (в ухвалі не зазначено, коли і з приводу чого цей договір був укладений) і з яких підстав ОСОБА_3 просить визнати договір недійсним. Між тим, згідно наявного в матеріалах цивільної справи проекту позовної заяви ОСОБА_3 від 07.03.2013 року про визнання попереднього договору недійсним, вбачається, що ОСОБА_3 просив визнати недійсним попередній договір від 27.12.2011 року з підстав невиконання ним умов договору і не отримання за цим договором коштів. Рішенням суду від 12.09.2013 року ОСОБА_3 відмовлено у позові про визнання попереднього договору недійсним, рішення не оскаржувалось і набрало чинності 23.09.2013 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Копія постанови від 21.07.2003 року про порушення кримінальної справи, за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України не стосується подій, що мали місце у 2011 році, тобто через вісім років після її порушення. ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за цією справою, порушеною майже 17 років тому, не притягувався і не засуджувався.

Надані апелянтом копії документів не є належними доказами того, що після відбування покарання позивач нібито продовжує здійснювати незаконні шахрайські дії. Твердження про це є наклепом і порушенням закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції України і ч. 1 ст. 17 КПК України принципу презумпції невинуватості. Єдиним допустимим доказом вчинення особою кримінального правопорушення (злочину) є обвинувальний вирок відносно особи, який набрав законної сили, проте такого вироку щодо позивача нема.

З попереднього договору від 27.12.2011 року убачається, що його посвідчено нотаріально, він підписаний ОСОБА_3 у присутності нотаріуса. До суду не подавалась заява про те, що вказаний попередній договір викликає сумніви з приводу його достовірності або є підробленим. Належні докази (висновок експерта судової почеркознавчої експертизи), які б доводили, що ОСОБА_3 не підписував вказаний договір, апелянт суду не надав.

Із заяви ОСОБА_3 від 11.05.2012 року до суду першої інстанції про зупинення розгляду справи (подана 17.05.2012 р., а.с.30-33 т.1) вбачається, що ОСОБА_3 не заперечував факт укладення 27.12.2011 року попереднього договору.

Апелянт намагається видати бажане за дійсне, в тому числі шляхом здійснення наклепу на позивача і таким чином дискредитувати та ввести суд в оману з приводу певних обставин та подій, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 43 ЦПК України.

Не надав апелянт і доказів того, що за порушення умов попереднього договору його батько ОСОБА_3 чи хтось інший, відповідно до умов договору, сплатив штраф у розмірі 184 000 гривень, еквівалент 23 000 доларів США.

Твердження, що «попередній договір визнаний, як боргова розписка» є безпідставними й надуманим, оскільки з оскаржуваного рішення цього не вбачається.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

27.12.2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладений попередній договір, який нотаріально посвідчений, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов`язався у строк до 15.03.2012 року продати ОСОБА_2 11/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 (п.1 договору, а.с.8 т.1).

На момент підписання договору, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 - 92 000 гривень в рахунок майбутніх платежів по договору купівлі-продажу, що еквівалентно 11 500 доларів США (п.2.3 договору, а.с.8 т.1).

У випадку відмови ОСОБА_3 укласти основний договір, він зобов`язаний сплатити ОСОБА_2 штраф у розмірі подвійної авансової суми, що складає 184 000 гривень, еквівалент 23 000 доларів США (п.2.6 абз.1 договору, а.с.8 т.1).

Одностороння відмова від виконання зобов`язань за цим договором не допускається (п.3 договору, а.с.8 т.1).

17.02.2012 року, ОСОБА_2 , звернувся із заявою до приватного нотаріуса, в якій просив передати ОСОБА_3 заяву такого змісту: «27.12.2011 року за реєстровим №2633 посвідчено попередній договір між ОСОБА_3 та мною, ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що Вами вчинені певні дії, які унеможливлюють виконання попереднього договору про продаж Вами мені майна, зазначеного в цьому договорі, прошу у добовий строк з дня отримання цієї заяви повідомити мене в письмовій формі про Ваші наміри щодо виконання умов згаданого попереднього договору та пропоную Вам укласти зі мною в строк з 20.02.2012 року по 14.03.2012 року договір купівлі-продажу майна, яке Ви зобов`язувалися продати мені, відповідно до умов попереднього договору, посвідченого Омаровою В.С., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 27.12.2011 року по реєстру №2633…» (а.с.9,10 т.1).

15.03.2012 року приватний нотаріус, відповідно до ст. 84 Закону України «Про нотаріат», посвідчила, що нею 17.02.2012 року заяву ОСОБА_2 передано ОСОБА_3 . Заява містила відомості щодо: виконання умов попереднього договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом 27.12.2011 року за реєстровим №2633. Заява ОСОБА_2 , передана через приватного нотаріуса, згідно поштового повідомлення, вручена ОСОБА_3 06.03.2012 року (а.с.11,12 т.1).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2013 року ОСОБА_3 відмовлено у позові до ОСОБА_2 про визнання попереднього договору недійсним (а.с.110-111 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 165 т.1).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 19.06.2015 року заведена спадкова справа щодо спадкування майна після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно заяви спадкоємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на ј частину квартири АДРЕСА_2 (а.с.163-176 т.1).

03.11.2015 року ОСОБА_2 в особі представника уточнив позов, заявивши позовні вимоги до спадкоємця ОСОБА_3 - його сина ОСОБА_1 (а.с.183-187 т.1).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10.09.2018 року. призначеної на підставі ухвали суду від 05.10.2017 року (а.с.51,52 т.2), ринкова вартість ј частини квартири АДРЕСА_2 станом на 10.09.2018 року становила 180 479 гривень (а.с.92-122 т.2).

Остаточно уточнивши позов 23.01.2019 року, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_3 180 479 гривень, еквівалент 6 385,25 доларів США, а також моральну шкоду у розмірі 310 000 гривень (а.с.141145 т.2).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини з виконання попереднього договору спадкоємцем сторони договору, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково у розмірі 180 479 гривень виходив з того, що між позивачем і спадкодавцем відповідача існують зобов`язання з попереднього договору від 27.12.2011 року, зокрема щодо сплати штрафу у разі невиконання умов попереднього договору, а тому цей обов`язок покладається на спадкоємцем боржника, який прийняв спадщину, розмір якої становить 180 479 гривень (а.с.161-163 т.2).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині з таких підстав.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. ст. 509 ч.1, 526 ч.1 530 ч.1 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладений попередній договір, який нотаріально посвідчений, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов`язався у строк до 15.03.2012 року продати ОСОБА_2 11/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 (п.1 договору). Відповідно до п.2.3 договору, на час підписання договору, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 92 000 гривень в рахунок майбутніх платежів по договору купівлі-продажу, що еквівалентно 11 500 доларів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ст. 628 ч.1, 629 ч.1, 631 ч.1 ЦК України).

Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (упевний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (ст. 635 ЦК України).

17.02.2012 року, ОСОБА_2 , звернувся із заявою до приватного нотаріуса, в якій просив передати ОСОБА_3 заяву про наміри щодо виконання умов попереднього договору і запропонував укласти із ним у строк з 20.02.2012 року по 14.03.2012 року договір купівлі-продажу майна, яке ОСОБА_3 зобов`язувався продати, відповідно до умов попереднього договору.

Таким чином, у встановленому законом порядку і у встановлені законом строки, ОСОБА_2 надіслав на адресу ОСОБА_3 пропозицію щодо укладення договору купівлі-продажу майна, і, в силу ст. 635 ЦК України, зобов'язання, встановлене попереднім договором від 27.12.2011 року зі строком виконання до 15.03.2012 року, станом на 04.04.2012 року (час звернення ОСОБА_2 із позовом в суд), не припинилось.

Згідно із п.2.6 абз.1 попереднього договору від 27.12.2011 року, у випадку відмови ОСОБА_3 укласти основний договір, він зобов`язався сплатити ОСОБА_2 штраф у розмірі подвійної авансової суми 184 000 гривень, еквівалент 23 000 доларів США.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором (ст. ст. 546 ч.1, 548 ч.1, 549 ч.ч.1,2, 550 ч.1, 551 ч.ч.1,2 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610 ч.1, 611 ч.1 п.3, 612 ч.1 ЦК України).

Зважаючи на те, попередній договір укладений у формі, встановленій для основного договору (посвідчений нотаріально), сторона договору ОСОБА_3 ухилився від укладення договору, передбаченого попереднім договором, зобов`язання ОСОБА_3 , встановлені попереднім договором, не припинились, оскількиОСОБА_2 , у встановленому законом порядку і у встановлені законом строки, надіслав на адресу ОСОБА_3 пропозицію щодо укладення договору купівлі-продажу майна, попереднім договором передбачена сплата неустойки у вигляді штрафу за неналежне виконання зобов`язання, позивач, відповідно до п. п.2.6 абз.1 попереднього договору від 27.12.2011 року, має право на стягнення штрафу у розмірі подвійної авансової суми (92 000 гривеньх2=184 000 гривень).

28.10.2014 року боржник ОСОБА_3 помер і до участі у справі залучений його правонаступник ОСОБА_1 .

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. ст. 1216 ч.1, 1218 ч.1 ЦК України).

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 ЦК України (ст. 1219 ЦК України).

Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (ст. 608 ч.1 ЦК України).

Зобов`язання за попереднім договором від 27.12.2011 року щодо сплати неустойки у вигляді штрафу за неналежне виконання зобов`язання нерозривно не пов`язане з особою боржника ОСОБА_3 і може бути виконане іншою особою, його спадкоємцем ОСОБА_1 .

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (чт. 1282 ЦК України).

Зобов`язання за попереднім договором від 27.12.2011 року щодо сплати неустойки у вигляді штрафу за неналежне виконання зобов`язання, пред`явлені кредиторомОСОБА_2 за життя спадкодавця ОСОБА_3 і не виконані останнім, а тому, в силу ст. 1282 ЦК України, ОСОБА_1 , як спадкоємець ОСОБА_3 , повинен задовольнити вимоги ОСОБА_2 , однак в межах вартості майна, отриманого у спадщину.

ОСОБА_1 19.06.2015 року звернувся із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді ј частини квартири АДРЕСА_2 (а.с.164,165 т.1).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10.09.2018 року, ринкова вартість ј частини квартири АДРЕСА_2 станом на 10.09.2018 року становила 180 479 гривень.

Остаточно уточнивши позов, ОСОБА_2 просив стягнути 180 479 гривень неустойки у вигляді штрафу за невиконання спадкодавцем ОСОБА_3 попереднього договору від 27.12.2011 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення 180 479 гривень.

Рішенням суду від 01.03.2019 року ОСОБА_2 відмовлено у позові про відшкодування моральної шкоди. ОСОБА_2 , у встановленому законом порядку, рішення суду в частині відмови у позові про відшкодування моральної шкоди, не оскаржив. Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів стосовно незаконності рішення суду в частині відмови у позові про відшкодування моральної шкоди.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи ОСОБА_1 у скарзі, що:батько не отримував кошти та не знав про договір, а дізнавшись про нього, батько ще до смерті звертався у прокуратуру і в суд у 2013 році; спір щодо квартири розглядався ще у 2003 року і у даній справі та по іншим справам позивач був засуджений за шахрайство та підробку документів, а після відбування покарання позивач продовжує здійснювати незаконні шахрайські дії, що підтверджується листом Білгород-Дністровської міської ради до міськрайонного прокурора від 14.02.2011 року, листом прокуратури Одеської області від 22.03.2012 року, листом головного управління МВС України від 7.03.2012 року, листом Білгород- Дністровського міського відділу МВС від 18.04.2012 року, повідомленням МВС України про кримінальне провадження від 25.02.2013 року, листом прокуратури Одеської області від 08.10.2013 року; попередній договір визнаний борговою розпискою у порушення норм законодавства, тому, що у ньому немає зобов`язання (строку та дати) повернення коштів, а також дати сплати штрафу; розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів; статті 1046, 1047 та 1049 визначають порядок укладення, форму договору позики і обов`язок позичальника повернути позику; правова позиція ВСУ у справі № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року стосується змісту та форми договору позики, а Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 551/408/16-ц від 03.07.2019 року погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які вирішили, що розписка про отримання відповідачем від позивача коштів не містить обов`язку відповідача повернути позивачу ці кошти, оскільки не вказано дату повернення, - до уваги не приймаються.

27.12.2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладений попередній договір, нотаріально посвідчений, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов`язався у строк до 15.03.2012 року продати ОСОБА_2 11/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 . У випадку відмови ОСОБА_3 укласти основний договір, він зобов`язаний сплатити ОСОБА_2 штраф у розмірі подвійної авансової суми, що складає 184 000 гривень, еквівалент 23 000 доларів США (п.2.6 абз.1 договору).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2013 року ОСОБА_3 відмовлено у позові до ОСОБА_2 про визнання попереднього договору недійсним

Постанова про порушення кримінальної справи від 21.07.2003 року і переписка з державними органами у 2011-2013 роках з приводу кримінальної справи (а.с.182-188 т.2) є неналежними доказами, оскільки не стосуються предмету доказування у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У суді виник спір з приводу виконання умов попереднього договору від 27.12.2011 року.

Судова практика суду касаційної інстанції щодо спорів, які випливають з договору позики, на що відповідач посилається у скарзі, не стосується підстав і предмету позову у справі.

Заперечення позивача з приводу відсутності підстав для скасування рішення суду і неналежності доказів щодо порушення кримінальної справи стосовно позивача, прийняті до уваги і є підставою для залишення скарги без задоволення.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки встановлення порушення прав позивача в частині неналежного виконання зобов`язання, порушене право позивача захищено судом шляхом часткового задоволення позову.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення в частині стягнення 180 479 гривень та судових витрат з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_1 , тому відповідач не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду складено 13.10.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова