Головуючий суду 1 інстанції - Шкиря В.М.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 417/559/20
Провадження № 22-ц/810/575/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Пономарьової В.С.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»

на рішення Марківського районного суду Луганської області від 09 липня 2020 року постановлене у складі судді Шкирі В.М. в с. Марківка Луганської області

за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказало, що між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про іпотечний кредит № 783 від 24 квітня 2013 року.

Відповідно до п. 1.1.-1.2. договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 157000,00 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20,5 % річних. Кредит надавався на 226 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 23 лютого 2032 на придбання житлового будинку з земельною ділянкою.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит було укладено договір поруки № 1 від 24 квітня 2013 року з ОСОБА_2 .

За договором поруки поручитель відповідає по зобов`язаннях за кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання по кредитному договору не будуть виконані повністю.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 10 лютого 2020 року утворилася заборгованість за договором про іпотечний кредит № 783 від 24 квітня 2013 року у розмірі 69916,22 грн, яка складається з: 29154,32 грн - прострочені проценти за користування кредитом за період з 03 липня 2017 року по 03 липня 2018 року; 2540,33 грн - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року; 9121,53 грн - три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року; 23172,71 грн - інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року; 5927,33 грн - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року.

Позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит №783 від 24 квітня 2013 року в сумі 69916, 22 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 09 липня 2020 року позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит №783 від 24 квітня 2013 року в сумі 8467,66 грн, яка складається з: 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року в сумі 2540,33 грн; інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року в сумі 5927,33 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю. Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 26 травня 2017 по 09 лютого 2020 в розмірі 2540,33 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 по січень 2020 в сумі 5927,33 грн, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 10 лютого 2020 року не надано доказів погашення заборгованості, яка стягнута з відповідача рішенням Марківського районного суду Луганської області від 21 серпня 2017 року, тому боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Також суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо стягнення з відповідачів заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, 3 % річнихза прострочення процентів за користування кредитом, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом, оскільки кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним, як і нарахування інфляційних втрат на зазначені проценти та 3 % річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» просить скасувати частково рішення Марківського районного суду Луганської області від 09 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прострочених процентів по кредиту за період з 03 липня 2017 року по 03 липня 2018 року в сумі 29154,32 грн, 3% річних по прострочених процентах за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року в сумі 9121,53 грн та інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року в сумі 23172,71 грн, а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 , 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року в сумі 2540,33 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року в сумі 5927,33 грн. Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне встановлення дійсних обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» вказує на те, що рішенням Марківського районного суду Луганської області від 28 серпня 2017 року у справі 471/4245/17 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 783 від 24 квітня 2013 року, яка виникла станом на 25 травня 2017 року в сумі 268152,17 грн, при цьому проценти по кредиту розраховані за період по 25 травня 2017 року. Рішення суду набрало законної сили і станом на 10 лютого 2020 року заборгованість за кредитом не погашена, рішення суду відповідачами не виконано.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Між сторонами існують договірні відносини, а тому відповідно до умов кредитного договору, позичальнику щомісячно нараховувалися проценти за користування кредитом, які підлягають стягненню з відповідачів за період з 03 липня 2017 року по 03 липня 2018 року.

Позивач вказує, що з урахуванням рішення про стягнення заборгованості в 2017 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває досі, і триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Розрахунок заборгованості 3% річних по простроченим процентам за користування кредитом та інфляційних витрат за прострочення процентів за користування кредитом проведено банком з урахуванням процентів, які були стягнуті з відповідачів рішенням Марківського районного суду Луганської області від 21 серпня 2017 року.

Щодо солідарного стягнення боргу, то на думку позивача, Марківським районним судом Луганської області невірно встановлено момент, з якого обчислюється строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про стягнення заборгованості за кредитом.

(2) Позиція інших учасників справи

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» отримало 27 серпня 2020 року (а.с. 103).

Представник позивача про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлялися про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України відповідно до ст. 1-1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції".

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами по справі рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за договором про іпотечний кредит в сумі 8467,66 грн, яка складається з: 3% річних за прострочення боргу за кредитом в сумі 2540,33 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом в сумі 5927,33 грн не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, 3 % річнихза прострочення процентів за користування кредитом, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що 16 червня 2017 року банк скористався своїм правом на пред`явлення до позичальника позову про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав (рішення Марківського районного суду Луганської області від 21 серпня 2017, що набрало законної сили 22 вересня 2017), оскільки пред`явив позов про повне стягнення тіла кредиту, тому положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору.

Оскільки кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, то після спливу такого строку суд першої інстанції вважав, що нарахування відсотків є безпідставним, як і нарахування інфляційних втрат на зазначені проценти та 3 % річних.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга в зазначеній вище частині позовних вимог підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 квітня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" (яке змінило найменування на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»), та ОСОБА_1 укладений договір про іпотечний кредит № 793, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 157000,00 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20,5 % річних. Кредит надавався на 226 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 23 лютого 2032 на придбання житлового будинку з земельною ділянкою.

Для забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 793 від 24 квітня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" (яке змінило найменування на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») укладено договір поруки № 1 від 24 квітня 2013 року, відповідно до пунктів 3.1., 3.2. якого поручитель відповідає по зобов`язаннях за договором про іпотечне кредитування перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники запишаються зобов`язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання по кредитному договору не будуть виконані повністю.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 21 серпня 2017 у справі № 417/4245/17, яке набрало законної сили, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 783 від 24 квітня 2013, яка виникла станом на 25 травня 2017 в сумі 268 152,17 грн, яка складається з: 127211,08 грн строковий борг за кредитом за період з 24 квітня 20013 року по 25 травня 2017 року; 19424,33 грн прострочений борг за кредитом за період з 03 лютого 2015 року по 25 травня 2015 року; 4529,63 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 85167,60 грн прострочені відсотки за користування кредитом за період з 01 серпня 2014 року по 25 травня 2017 року; 672,92 грн три процента річних за прострочення боргу за кредитом за період з 03 лютого 2015 року по 25 травня 2017 року; 3681,16 грн три процента річних за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 01 серпня 2014 року по 25 травня 2017 року; 3140,78 грн інфляційні витрати за прострочення відсотків за користування кредитом за період з лютого 2015 року по квітень 2017 року; 24324,67 грн інфляційні витрати за прострочення відсотків за користування кредитом за період з серпня 2014 року по квітень 2017 року.

Вказане рішення суду першої інстанції, як встановлено судом першої інстанції, не виконане та заборгованість за договором про іпотечне кредитування від 24 квітня 2013 року відповідачами не сплачена.

Зазначені обставини свідчать про те, що акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилась несплаченої, а також процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись в червня 2017 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 .

Такими діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, позбавляє кредитора права на нарахування процентів та пені за кредитним договором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що у зв`язку з наявністю у позичальника ОСОБА_1 заборгованості за договором про іпотечне кредитування, акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" у червня 2017 року, відповідно до умов договору про іпотечний кредит та положень частини другої статті 1050 ЦК України, використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, а тому законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що після зміни банком строку кредитування, у зв`язку з чим настав строк повного погашення кредиту позичальником, банк не мав правових підстав для нарахування ОСОБА_1 процентів за користування кредитом на умовах договору про іпотечний кредит, а тому позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за період з 03 липня 2017 року по 03 липня 2018 року в сумі 29154,32 грн, не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку є не обґрунтованими, оскільки після спливу строку кредитування, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів.

Щодо вимог про солідарне стягнення 3 % річнихза прострочення процентів за користування кредитом, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом, то колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В статті 89 ЦПК зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проте, судом першої інстанції не виконані вимоги статті 89 ЦПК України, в повній мірі не з`ясовані всі обставини справи, на які посилався позивач в позовній заяві, та не у повній мірі досліджені зібрані у справі докази та відповідно не надана належна правова оцінка таким доказам.

Звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року в розмірі 9121,53 грн та інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року в сумі 23172,71 грн, при цьому надавши розрахунок.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки рішенням Маркіського районного суду Луганської області від 21 серпня 2017 року, яким стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитом та процентам за користування кредитом не виконане, то банк має право на отримання компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

З наданого позивачем розрахунку 3% річних на суму прострочених процентів за користування кредитом за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 рокута інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом з червня 2017 року по січень 2020 року вбачається, що банком розрахунок здійснено як з урахування процентів, стягнутих солідарно з відповідачів за рішенням Марківського районного суду Луганської області від 21 серпня 2017 року, так і процентів, нарахованих за користування кредитом за період з 03 липня 2017 року по 03 липня 2018 року.

Однак, суд першої інстанції зазначені вище обставини не врахував, а саме те, що пред`являючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів 3 % річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року; інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року банк , у тому числі, просив застосувати правила ст. 625 ЦК України до суми нарахованих відсотків, за рішенням Марківського районного суду Луганської області від 21 серпня 2017 року.

Сума 3% річних на суму прострочених процентів за користування кредитом за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року,відповідно до наданого позивачем розрахунку в таблиці 8 «розрахунок 3% по всіх сумах прострочених відсотків» становить: 6930,08 грн - сума нарахована на проценти за користування кредитом за період з 01 червня 2014 року по 31 березня 2017 року, термін сплати яких настав 25 травня 2017 року, що відповідає складовим стягнутої суми 85167,60 грн за рішенням Марківського районного суду Луганської області від 21 серпня 2017 року; 199,82 грн - сума нарахована на проценти за користування кредитом за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2017 року, термін сплати яких настав 31 травня 2017 року, що відповідає складовим стягнутої суми 2470,70 грн за рішенням Марківського районного суду Луганської області від 21 серпня 2017 року; 161,11 грн - сума нарахована на проценти за користування кредитом за період з 01 травня 2017 року по 25 травня 2017 року, що відповідає складовим стягнутої суми 2470,70 грн за рішенням Марківського районного суду Луганської області від 21 серпня 2017 року, а разом складає 7291,01 грн.

Розрахунок інфляційних витрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року відповідно до наданого позивачем розрахунку в таблиці 6 «розрахунок суми витрат від інфляції по прострочених відсотках» становить: 18311,03 грн - сума нарахована на проценти за користування кредитом за період з 01 червня 2014 року по 31 березня 2017 року, термін сплати яких настав 25 травня 2017 року, що відповідає складовим стягнутої суми 85167,60 грн за рішенням Марківського районного суду Луганської області від 21 серпня 2017 року; 531,20 грн - сума нарахована на проценти за користування кредитом за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2017 року, термін сплати яких настав 31 травня 2017 року, що відповідає складовим стягнутої суми 2470,70 грн за рішенням Марківського районного суду Луганської області від 21 серпня 2017 року; 403,57 грн - сума нарахована на проценти за користування кредитом за період з 01 травня 2017 року по 25 травня 2017 року, що відповідає складовим стягнутої суми 2470,70 грн за рішенням Марківського районного суду Луганської області від 21 серпня 2017 року, а разом складає 19245,80 грн.

Слід зазначити, що вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом за період з 03 липня 2017 року по 03 липня 2018 року в сумі 29154,32 грн, не підлягають задоволенню, тому колегія суддів вважає, що банк не мав правових підстав для нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суму 29154,32 грн прострочених процентів за користування кредитом, нарахованих за користування кредитом за період з 03 липня 2017 року по 03 липня 2018 року.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягають стягненню 3% річних по прострочених процентах за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року в сумі 7291 грн 01 коп., інфляційні витрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року в сумі 19245 грн 80 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення з поручителя ОСОБА_2 трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року, інфляційних витрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року, суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся до поручителя поза межами шестимісячного строку.

Проте, суд першої інстанції не застосував до правовідносин сторін правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду, які у відповідності до статті 263 ЦПК України суд зобов`язаний враховувати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц викладені висновки про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, адже таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. Тому, враховуючи правову природу поручительства як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене у самому договорі поруки.

У справі договором поруки № 1 від 24 квітня 2013 року, укладеним між банком та ОСОБА_2 , інше не передбачено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, оскільки рішенням Марківського районного суду Луганської області від 21 серпня 2017 року, яким стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом не виконане, то банк має право на отримання компенсаційних виплат з поручителя, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення, тому з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягає стягненню сума 8467 (вісім тисяч чотириста шістдесят сім) грн 66 коп., яка складається з:трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року в сумі 2540,33 грн, інфляційних витрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року в сумі 5927,33 грн.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимогпро стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трьох процентів річних по прострочених процентах за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року в сумі 9121,53 грн, інфляційних витрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року в сумі 23172,71 грн, а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року в сумі 2540,33 грн, інфляційних витрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року в сумі 5927,33 грн та стягнення судового збору слід скасувати відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК Українита ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом, трьох процентів річних по прострочених процентах, інфляційних витрат за прострочення боргу за кредитом, інфляційних витрат за прострочення процентів за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 783 від 24 квітня 2013 року в сумі 26536,81 грн, яка складається з: трьох процентів річних по прострочених процентах за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року в сумі 7291 (сім тисяч двісті дев`яносто одна) грн 01 коп., інфляційних витрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року в сумі 19245 (дев`ятнадцять тисяч двісті сорок п`ять) грн 80 коп. Стягнути з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», заборгованість за договором про іпотечний кредит № 783 від 24 квітня 2013 року в сумі 8467 (вісім тисяч чотириста шістдесят сім) грн 66 коп., яка складається з:трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року в сумі 2540,33 грн, інфляційних витрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року в сумі 5927,33 грн. В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2102 грн, а за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 3153 грн, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.12, 85).

Оскільки позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі по 1315 грн 47 коп. з кожного (1052,37 грн за подання позову + 1578,56 грн за подання апеляційної скарги) , тому рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задовольнити частково.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 09 липня 2020 року в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимогпро стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трьох процентів річних по прострочених процентах за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року в сумі 9121,53 грн, інфляційних витрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року в сумі 23172,71 грн, а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року в сумі 2540,33 грн, інфляційних витрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року в сумі 5927,33 грн та стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом, трьох процентів річних по прострочених процентах, інфляційних витрат за прострочення боргу за кредитом, інфляційних витрат за прострочення процентів за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , картка фізичної особи - платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , картка фізичної особи - платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», , заборгованість за договором про іпотечний кредит № 783 від 24 квітня 2013 року в сумі 26536,81 грн, яка складається з: трьох процентів річних по прострочених процентах за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року в сумі 7291 (сім тисяч двісті дев`яносто одна) грн 01 коп., інфляційних витрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року в сумі 19245 (дев`ятнадцять тисяч двісті сорок п`ять) грн 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , картка фізичної особи - платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», , заборгованість за договором про іпотечний кредит № 783 від 24 квітня 2013 року в сумі 8467 (вісім тисяч чотириста шістдесят сім) грн 66 коп., яка складається з:трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 26 травня 2017 року по 09 лютого 2020 року в сумі 2540,33 грн, інфляційних витрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по січень 2020 року в сумі 5927,33 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , картка фізичної особи - платника податківНОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , картка фізичної особи - платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», , судовий збір в розмірі 1315 грн 47 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2020 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко