н/п 2/490/702/2020 Справа № 490/3735/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Черенкової Н.П., при секретарі Янкевич В.С., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ КБ «Приватбанк» 02 травня 2019 року звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.09.2016 року в розмірі 9390,64 грн., обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_3 , уклавши з ПАТ КБ «Приватбанк» вказаний кредитний договір, отримав кредит у розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому в договорі. У свою чергу, позичальник не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за вказаним договором у позичальника виникла заборгованість, яка станом на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 9390,64 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2019 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П.

03.05.2019 року в порядку вимог ст.ст.27,187 ЦПК України зроблений запит до відділу моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області щодо відповідачів.

Відповідь надійшла 04.06.2019 року та ухвалою від 04.06.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження , з призначенням дати судового засідання на 18.09.2019 року.

Сторони до судового засідання не з`являлись, про причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою суду про забезпечення доказів від 02 квітня 2020 року витребувано у Першої Миколаївської Державної нотаріальної контори спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За повідомленням Першої Державної нотаріальної контори від 17.06.2020 року, за даними 2017-2020 років та інформаційних довідок зі спадкового реєстру, спадкові справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводились.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач повідомлені про дату, час та місце розгляду належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідачі , належним чином повідомлені про час та місце судового засідання до судового засідання не з`явились, заперечень проти позову не надали.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст.223 ЦПК України.

Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка датована 06.09.2016 року.

Дана заява не містить даних про надання кредиту у сумі 4000 грн., надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 1054 ч.1 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 10.03.2019 року становить 9390,64 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Позичальник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, ОСОБА_3 має заборгованість за кредитом станом на 21.01.2017 року 5963,89 грн.(тіло).

20липня 2017 року АТ КБ «Приват Банк» відповідно до ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України, надіслало претензію кредитора до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, в якій позивач просив повідомити чи відкривалась спадкова справа після померлого ОСОБА_3 , включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком на суму 9161,42 грн.

При цьому, у відповідь на претензію Банку листом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори від 25.07.2017року, було повідомлено, що слід надати квитанцію про сплату проведення перевірки в Спадковому реєстрі - для перевірки наявності заведеної Спадкової справи та подальшого заведення спадкової справи за заявою кредитора, а матеріали претензії повернуто на адресу Банку.

З претензією кредитора Банк звернувся до відповідачів як спадкоємців померлого позичальника 12.02.2019 року, про сплату заборгованості позичальника станом на дату його смерті у розмірі 9390,64 грн.

При цьому, позивачем вказано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями померлого. Як особи, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 609 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Частиною 1 та частиною 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України строк.

Так, статтею 1281 ЦК України визначено порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, згідно якого спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (частина перша). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частина третя). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта).

У відповідності до ст. 1282 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі.

Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

АТ КБ «ПриватБанк», який знав про відкриття спадщини, в установленому законом порядку не пред`явив вимоги до спадкоємця у межах строків, встановлених частиною третьою статті 1281 ЦК України (понад один рік з дня настання строку вимоги - з 24 січня 2017 року), а тому в силу приписів частини четвертої статті 1281 ЦК України, банк позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані.

Вказана позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 11 жовтня 2018 року (справа №136/1336/16-ц).

Крім того, в будь-якому разі вимоги, заявлені до відповідачів , не можуть бути задоволені, враховуючи вимоги ст.ст. 12581259.1261,1264,1265 ЦК України.

Окрім того, суд також враховує, що у відповідності до вимог ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник та кредитор.

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.(ст.598 ЦК України).

У відповідності до вимог ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконано іншою особою.

Універсальне правонаступництво, здійснення якого забезпечується інститутом спадкування, передбачає перехід не лише прав від померлої фізичної особи до інших осіб, а і її обов`язків, які в один момент переходять до спадкоємців у незмінному вигляді. Основною метою при цьому є забезпечення стабільності цивільного обороту завдяки гарантованій законом заміні третіми особами особи, яка вибула з його складу учасників. Розвиток ринкових відносин та поширення кредитно-банківських механізмів на широкі сфери суспільного життя обумовлюють потребу в нормативно-правовому врегулюванні зобов`язальних правовідносин і забезпеченні гарантій задоволення вимог кредиторів у разі смерті боржника й переходу обов`язків боржника до його спадкоємців.

Тобто чинне законодавство не містить прямої норми, яка б визначала перелік обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і не можуть із цієї причини входити до складу спадщини. А втім, їх невиключний перелік можна окреслити завдяки тлумаченню ч. 1 ст. 515 ЦК України, яка до таких зараховує, зокрема, зобов`язання про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Законодавець у ст. 1231 ЦК України встановив певні особливості спадкування обов`язків, що виникли з недоговірних зобов`язань, а також щодо сплати неустойки з договірних зобов`язань. Так, до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Обов`язок із відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, а також обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню) переходять спадкоємцю лише у випадку і в межах присудження таких виплат судом зі спадкодавця за його життя. При цьому за позовом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), розмір відшкодування майнової шкоди (збитків) і моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухомого чи нерухомого майна, яке було одержано ним у спадщину.

Отже, кредитори не мають права вимоги до спадкоємців за зобов`язаннями з відшкодування моральної шкоди та зі сплати неустойки (штрафу, пені), якщо це право не отримало судового захисту за життя боржника.

Порядок і строк пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника

Вимоги можуть бути пред`явлені кредитором лише до спадкоємців, які прийняли спадщину. При цьому необхідно враховувати, що прийняття спадщини є вольовим актом, у якому спадкоємець утілює своє рішення прийняти спадщину чи свідомо не користується правом відмовитися від прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується (якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини й не відмовилася від її прийняття), або реалізується в конкретній заяві спадкоємця.

Зі змісту ст. 1281 ЦК України вбачається, що вимога має пред`являтися кредитором безпосередньо до кожного спадкоємця окремо. Однак, зважаючи на положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, претензії від кредиторів спадкодавця може приймати також і нотаріус. Претензії мають бути заявлені в письмовій формі й прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Тобто кредитор має право пред`явити вимоги як безпосередньо до спадкоємця, так і до нотаріуса, який відкрив спадкову справу. Також не виключена й можливість відкриття спадкової справи за ініціативою самого кредитора.

Строки пред`явлення вимоги кредитором спадкодавця визначено ч. ч. 2 і 3 ст. 1281 ЦК України, норми яких зобов`язують кредитора протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Співвідношення цих строків зі строками позовної давності, а також правові наслідки їх спливу є питанням, що визначає долю чималої кількості судових процесів у категорії спадкових спорів.

Так, 28 лютого 2018 р. Верховний Суд виніс постанову в справі № 280/185/16-ц, у якій сформульовано позицію про те, що сплив строку, передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України, сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, що полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

У постанові від 17.04.2018 року у справі № 522/407/15-ц, Верховний Суд роз`яснив, що визначені ст. 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже й неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Натомість сплив позовної давності не виключає наявності в кредитора права вимоги та є підставою для відмови в позові за умови, якщо про застосування позовної давності в суді заявила одна зі сторін.

Таким чином, сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Частиною 1 ст. 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці в спадщині.

Частиною 2 ст. 1282 ЦК України визначено способи задоволення вимог кредитора: спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями й кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Питання про те, чи може кредитор звертатися за захистом свого порушеного права в спосіб, відмінний від передбаченого ч. 2 ст. 1282 ЦК України, досліджував Верховний Суд під час розгляду справ № 645/3265/13-ц (постанова від 25.04.2018 р.) та № 192/2761/14 (постанова від 23.05.2018 р.). У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги.

Отже, звертаючись до суду з позовом до спадкоємців боржника, кредитор має право обрати будь-який ефективний спосіб захисту свого порушеного права, не обмежуючись при цьому способами, передбаченими ч. 2 ст. 1282 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, як у задоволені позовних вимог відмовлено, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. 4,12,13, 79-81 141, 259-265,273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 22 жовтня 2020 року.

Суддя Черенкова Н.П.