ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1626/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання - Чебан О.М.,

з участю апелянта, відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2020 року, суддя Козак О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини,

встановив:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він з відповідачем є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зареєстрованому шлюбі вони не перебували, однією сім`єю ніколи не проживали, спільного побуту не вели. З самого народження дитина постійно проживає разом з ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 . Він проживав і на даний час проживає окремо від ОСОБА_2 та їх спільного сина, у квартирі АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 просив суд визначити місце проживання дитини разом з ним, обґрунтувавши це тим, що ОСОБА_2 перешкоджає йому спілкуватися з сином та брати участь у вихованні дитини, систематично ухиляється від виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17.11.2017 року, яким встановлено порядок його участі у вихованні дитини. ОСОБА_2 розповідає сину неправдиву негативну інформацію щодо нього, перешкоджає спілкуванню з дитиною, психологічно впливаючи на сина, що порушує його право, як батька дитини, брати участь у вихованні сина, обмежує дитину у праві бачитись та спілкуватися з батьком, що не відповідає найкращим інтересам дитини. Проживання сина разом з ОСОБА_2 перешкоджає нормальному розвитку дитини, оскільки виховання, яке забезпечує мати, здійснюється не в інтересах сина ОСОБА_4 . Відповідач переслідує єдину мету, ізолювати сина від контактів з батьком будь-якими методами нехтуючи правами та законними інтересами як дитини так і батька. Мати постійно переконує сина, що батько зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, поводить себе агресивно та становить небезпеку для нього, внаслідок чого дитина налякана, боїться наближатися до нього під час їх зустрічей у встановлені судом дні. В той же час ОСОБА_2 схильна до протиправної поведінки, син ОСОБА_4 періодично стає свідком вчинення своє матір`ю правопорушень. Відповідач розповідає дитині про підробку нею документів, безкарність її поведінки, про безсилість батька, органів державної влади (поліції, виконавчої служби), соціальної служби у боротьбі з її зухвалою поведінкою. Своїми діями ОСОБА_2 демонструє вседозволеність та безкарність, подає негативний приклад малолітній дитині, вчить, що закони можна порушувати, а рішення суду не виконувати. Крім того, ОСОБА_2 хворіє астено-невротичним синдромом, що супроводжується хронічним стресом та депресивними розладами. Ця обставина свідчить про те, що середовище, в якому зараз перебуває дитина, негативно впливає на її духовний та моральний розвиток, психоемоційний стан в цілому. Постійна роздратованість відповідача негативно впливає на стан здоров`я сина та може спричинити виникнення у нього депресивного стану. Захворювання матері може призвести до формування у дитини неправильного уявлення про нормальну поведінку людини, де роздратованість та депресія є звичайним психічним станом людини, а невдоволеність є невід`ємною частиною життя. ОСОБА_2 має борги, що ставить під сумнів можливість забезпечення дитини матеріально усім необхідним для її нормального розвитку. Розмір заборгованості в сумі щонайменше 260000 грн. свідчить, що ОСОБА_2 знаходиться в скрутному матеріальному становищі і не може належним чином утримувати їх дитину та забезпечувати її усім необхідним.

В той же час він, як батько дитини, має можливість створити усі умови для нормального проживання, розвитку, виховання та підтримання благополуччя сина. Він зареєстрований та проживає у АДРЕСА_3 , яка належить його старшому синові, ОСОБА_3 . Його старший син не заперечує щодо проживання молодшого брата у вказаній квартирі та підтримує його ініціативу. Площа квартири становить 110,6 кв.м., є місце для занять і відпочинку, комфортного та зручного проживання їх сім`ї, відтак зміна місця проживання дитини не призведе до погіршення її житлових умов та відповідатиме найкращим інтересам сина. Він є здоровою та працездатною особою та не чинитиме жодних перешкод для спілкування матері з сином, сприятиме тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.07.2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.07.2020 року та постановити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав на те, що суд ухвалив рішення без дотримання вимог ст. 263 ЦПК України, не надав оцінки доказам у відповідності з вимогами ЦПК України, необґрунтовано надав перевагу матері перед батьком. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_2 умисно не виконує рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2017 року, формує негативну думку дитини про батька та налаштовує проти нього, відтак пояснення дитини надані в судовому засіданні щодо небажання проживати з ним судом не повинні були бути прийняті до уваги. Судом не враховано, що ОСОБА_2 має значні борги, у неї скрутний матеріальний стан внаслідок відсутності самостійного доходу. Відповідач хворіє на психологічні хвороби, що впливають і на психологічний стан сина ОСОБА_4 . Суд необґрунтовано послався на висновок органу опіки і піклування від 27.04.2020 року, який є незаконним та упередженим. ОСОБА_2 вчиняла та вчиняє кримінально каранні діяння, не приховуючи їх від сина, що призводить до формування у дитини девіантної та злочинної поведінки. Суд не взяв до уваги, що згідно пояснень відповідача, наданих у суді в іншій справі, сторони проживали однією сім`єю у квартирі за АДРЕСА_4 та у квартирі АДРЕСА_5 , а також, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, сторони періодично проживали у будинку, що по АДРЕСА_6 . Вказав, що син ОСОБА_4 ще не досяг того віку та зрілості, аби вирішувати самостійно, без впливу сторонніх осіб питання щодо місця свого проживання. Згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини та не захищатиме прав та інтересів дитини. Заперечення ОСОБА_2 проти позовних вимог є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях, судом не встановлено підстав, за яких малолітній ОСОБА_4 не може проживати з батьком, не надано доказів аморальної поведінки батька, відсутності в останнього самостійного доходу. Судом проігноровано правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року, не встановлено, чи є вільними та чи відповідають його внутрішній волі пояснення надані сином ОСОБА_4 в суді першої інстанції.

В судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач в суді заперечила проти апеляційної скарги, підтримала рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сторони, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 21, т. 1).

Малолітній ОСОБА_4 проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що визнано сторонами.

ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_3 (а.с. 19, т. 1).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2017 року залишеним без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 15.01.2018 року в справі № 686/14512/17 зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено ОСОБА_1 порядок участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення наступного графіку спілкування: кожний другий та четвертий тиждень місяця з 18 години п`ятниці після шкільного закладу до 18 години неділі з наступним поверненням батьком дитини за місцем проживання матері та дитини з урахуванням стану здоров`я дитини; у першу половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул для забезпечення оздоровлення і відпочинку дитини, в літній канікулярний період за погодженням з матір`ю дитини; парні календарні роки у день народження дитини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , день народження батька - ІНФОРМАЦІЯ_2 , Новий рік, Різдво Христове та Великдень (за православним обрядом) з 10 до 19 години за місцем проживання батька, у громадських місцях, закладах дозвілля та відпочинку м. Хмельницького, не порушуючи при цьому порядку відвідування ОСОБА_4 шкільних занять; відвідування дитини під час того, коли вона хворіє за місцем її перебування (а.с. 102-104, т. 1).

Постановою Верховного Суду від 15.10.2018 року рішення Хмельницького міськрайонного суду в Хмельницькій області від 17.11.2017 року і постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 15.01.2018 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2017 року (а.с. 105-109, т. 1).

Державними виконавцями Першого відділу ДВС м. Хмельницького ГТУЮ в Хмельницькій області проводилося примусове виконання виконавчого листа №686/14512/17, виданого на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду в Хмельницькій області від 17.11.2017 року. В процесі виконання виконавчих листів за місцем виконання було складено акти державного виконавця, згідно яких 30.03.2018 року двері квартири ніхто не відкрив, телефоном ОСОБА_2 повідомила, що не вдома та зобов`язалася надати дитину 02.04.18 року; 02.04.2018 року двері квартири не відкрили та дитину не надали; 26.12.2018 року ОСОБА_1 зустрівся з ОСОБА_4 , який відмовився залишитися на одинці з батьком; 25.01.2019 року на вимогу державного виконавця був присутнім тільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явилася; 22.03.2019 року двері квартири не відчинили, ОСОБА_1 на зустріч не з`явився; 12.04.2019 року стягувач з`явився, боржник не з`явилася, двері не відчинила, дитина надана не була; 11.10.2019 року з`явились стягувач та боржник, малолітній ОСОБА_4 спілкуватися з батьком відмовився (а.с. 28-34, т. 1).

Також згідно актів від 08.04.2018 року та від 27.04.2018 року, складених ОСОБА_1 за участю свідків, ОСОБА_2 дверей не відчинила, побачення батька з сином ОСОБА_4 не відбулося (а.с. 35-36, т.1).

13.04.2018 року, 08.03.2019 року, 18.06.2019 року, 28.06.2019 року, 30.06.2019 року, 01.07.2019 року, 25.11.2019 року, 10.01.2020 року, 12.01.2020 року, 22.11.2019 року ОСОБА_1 звертався до органів поліції Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області з приводу невиконання ОСОБА_2 судового рішення, ненадання дитини для спілкування з батьком та необхідності її притягнення до кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення (а.с. 37, 39, 60-68, 166, 167, 169-173, т.1).

05.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області із заявою у зв`язку із залишенням ОСОБА_2 сина ОСОБА_4 , якому виповнилось 7 років, з іншою особою, ОСОБА_5 , та від`їзд на відпочинок за кордон (а.с. 38, т.1).

Згідно з витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.03.2019 року, 27.05.2019 року, 18.10.2019 року, 23.10.2019 року, за заявами ОСОБА_1 та ухвалами слідчих суддів Хмельницького міськрайонного суду щодо внесення відомостей до ЄРДР, було внесено відомості до ЄРДР щодо: самовільних дій невстановленої особи 11.12.2017 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », правомірність яких оспорюється ОСОБА_1 (№ кримінального провадження 10009230) правова кваліфікація - ст. 186, ч. 1 КК України; можливої підробки та використання медичної довідки (кримінальне провадження № 0004999), правова кваліфікація - ст. 358, ч. 4 КК України; невиконання рішення суду ОСОБА_2 (кримінальне провадження №0003873), правова кваліфікація - ст. 382, ч. 1 КК України; кримінальне провадження №0004902, правова кваліфікація - ст. 358, ч. 1 КК України (а.с. 69-73, т. 1).

Уповноважений Президента України з прав дитини листом від 28.11.2018 року

№32-04/2623 за результатом розгляду повторного звернення ОСОБА_1 повідомив останнього про те, що з метою захисту прав та законних інтересів дитини Уповноважений звернувся до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області з проханням розглянути його звернення, провести перевірку наведених фактів та вжити в межах компетенції відповідних заходів реагування щодо попередження проявів домашнього насильства по відношенню до дитини. Також роз`яснено щодо вирішення питання передачі дитини на постійне місце проживання з батьком він може звернутись до органу опіки та піклування за місцем проживання дитини або до суду (а.с. 49, т.1).

Згідно висновку від 28.12.2018 року за матеріалами перевірки за повідомленням Уповноваженого Президента України з прав дитини за зверненням ОСОБА_1 , перевірку було закінчено, оскільки відносно ОСОБА_2 за невиконання рішення суду по даному факту відомості внесені до ЄРДР №1-2018-24001-0003873 від 13.06.2018 року за ч.1 ст.382 КК України, та триває досудове розслідування (а.с. 177, т.1).

Як вбачається зі змісту листа Першого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 04.03.2020 року № 34957, на примусовому виконанні у Першому відділі у м. Хмельницькому ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) перебуває зведене виконавче провадження 56090730 відносно ОСОБА_2 , згідно якого загальна сума до стягнення становить 311298,11 грн., станом на 04.03.2020 року заборгованість не погашена, повідомлень від стягувачів про часткове або про повне погашення боргу не надходило (а.с. 17, 18, т. 2).

З листа КНП «Хмельницький обласний серцево-судинний центр» від 02.03.2020 року, №131 вбачається, що ОСОБА_2 перебувала на лікуванні в денному стаціонарі амбулаторно-поліклінічного відділення закладу з 16.09.2019 року по 24.09.2019 року з діагнозом: вторинна вегето-дисгормональна кардіоміопатія, рідка політопна екстрасистолія, СН-0. Астено-невротичний синдром, виписана в задовільному стані для подальшого амбулаторного лікування за місцем проживання (а.с. 218, т.1).

Згідно листа Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 03.03.2020 року станом на 02.03.2020 року за ОСОБА_2 податковий борг та податкова застава відсутні. Рахується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 19937,69грн. (а.с. 220, т. 1).

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 31.05.2019 року, 11.03.2020 року, проведеного Другим та Першим відділом ДВС м. Хмельницький, згідно судового наказу №686/23353/17 від 08.12.2017 року виданого Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 23.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, станом на 01.03.2020 року наявна переплата 6066,25 грн. (а.с. 93-94, 234 т. 1).

Згідно довідки ГУ Державної фіскальної служби у Хмельницькій області №10691/10 від 26.12.2017 року, виданої фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , відповідно до поданих декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, сума доходу становить: за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року - 360504 грн.; за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року - 380865 грн.; за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року - 422843 грн.; за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року - 398897,17 грн.; за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року - 832002 грн. (а.с. 240, т. 1).

ОСОБА_1 з квітня 2019 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Хмельницькій області (м. Хмельницький) і отримує пенсію по інвалідності, розмір якої становить 2549,06 грн. на місяць (а.с. 241, т. 1).

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 02.03.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетинав державний кордон 09.06.2019 року (виїзд), 20.06.2019 року (в`їзд) (а.с. 222, т. 1).

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 16.07.2020 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.05.2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково, визнано незаконним рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради №601 від 11.07.2019 року про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 , для її тимчасового виїзду за межі України. В решті позову відмовлено (а.с. 88-90, т. 2).

Як вбачається зі змісту вказаної постанови суду апеляційної інстанції Першим відділом ДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області відкрито виконавче провадження №57969640 по виконанню виконавчого листа №686/14512/17-ц від 20.12.2018 року, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області. Постановами державного виконавця Першого відділу ДВС м. Хмельницький від 11.05.2019 року, 08.04.2019 року накладено штраф на ОСОБА_2 за невиконання виконавчого листа, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області №2686/14512/17-ц щодо зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною та порядку участі у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Суд дійшов висновку, що вказані документи підтверджують той факт, що стосовно ОСОБА_2 застосовувалися заходи примусового виконання судового рішення щодо участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_4 , відтак ОСОБА_2 не має права самостійно вирішувати питання про тимчасовий виїзд дитини за межі України на підставі висновку органу опіки та піклування про підтвердження місця проживання дитини. За таких обставин суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради №601 від 11.07.2019 року про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_4 , для її тимчасового виїзду за межі України суперечить вимогам ч. 5 ст. 157 СК України.

27.04.2020 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради надав висновок відповідно до якого слід вважати недоцільним визначення місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , оскільки в службі у справах дітей Хмельницької міської ради немає підтвердженої інформації щодо неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків з виховання та розвитку дитини, жорстокого поводження з нею. В службу у справах дітей мати надала копії медичних документів від 12.09.2019 року відповідно до яких хлопчику встановлено діагноз «Церебростенічний синдром». Проведено бесіду із ОСОБА_4 , який повідомив, що бажає проживати з матір`ю, любить її, а батько зі слів хлопчика, її ображає (а.с. 48-49, т. 2).

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина ОСОБА_4 , а також того, що стан її здоров`я перешкоджає належному виконанню батьківських обов`язків. При цьому судом критично оцінено надані позивачем в якості доказів аудіо та відео файли, на яких зафіксовано суперечки між сторонами. Наявність відкритих кримінальних проваджень стосовно ОСОБА_2 не підтверджує аморальної поведінки останньої, оскільки вказані кримінальні провадження на час розгляду справи до суду не направленні і обвинувальний вирок у них судом не ухвалено. Суд вказав, що саме по собі накладення на відповідача штрафів за невиконання рішення суду та наявність боргових зобов`язань, не підтверджує матеріального стану матері дитини, та, відповідно, неможливості утримувати сина. Враховуючи інтереси дитини, яка прихильна до матері та не бажає спілкуватися з батьком, суд першої інстанції дійшов висновку, що визначення місця проживання сина з батьком не сприятиме його повноцінному розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Такі висновки суду є обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Як вбачається з матеріалів справи, малолітній син сторін ОСОБА_4 від народження проживає з матір`ю.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради 27.04.2020 року надав висновок згідно якого вважає недоцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

В судовому засіданні суду першої інстанції малолітній ОСОБА_4 також пояснив, що бажає проживати з матір`ю, яка про нього турбується, з батьком проживати категорично відмовився.

При цьому та обставина, що малолітній ОСОБА_4 був заслуханий в суді першої інстанції а його думка була враховано при ухваленні судового рішення не вказує на порушення судом закону, оскільки як норми вітчизняного, так і міжнародного права вказують на необхідність врахування думки дитини при вирішенні судом справ, що стосуються прав та інтересів останньої. Під час проведення процедури заслуховування думки дитини судом не було допущено порушення її прав, на що необґрунтовано вказав ОСОБА_1 .

Перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні з відповідним діагнозом, яка була в подальшому виписана в задовільному стані для амбулаторного лікування за місцем проживання, не дає підстав вважати, що проживання з нею її дитини не сприятиме найкращим інтересам останньої.

Доводи апеляційної скарги про те, що виняткові обставини, які полягають у тому, що відповідач своєю поведінкою завдає шкоди розвитку дитини, мати не має самостійного доходу, свідчать про неможливість залишення дитини з матір`ю, не заслуговують на увагу, оскільки ухвалюючи рішення суд виходив насамперед із інтересів дитини.

Посилання апелянта на те, що пояснення дитини в судовому засіданні, відповідно до яких вона не виявила бажання проживати з батьком необхідно сприймати критично, оскільки відповідач скористалася можливістю психологічного тиску на дитину, не приймаються до уваги, оскільки зроблені на припущеннях ОСОБА_1 .

Вказане, зокрема, узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2018 року у справі № 539/3126/16-ц (провадження № 61-13514св18).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відмовляючи у задоволенні позову про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів, з урахуванням насамперед інтересів дитини, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо суті вирішення позову, оскільки зводяться виключно до незгоди з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з неправильною оцінкою судом доказів та порушенням норм матеріального та процесуального права. В той же час апеляційна скарга не місить достатнього обґрунтування, яке б вказало на порушення судом норм процесуального права при проведенні дослідження доказів, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова