Справа №265/3858/19
Провадження №2/265/148/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С. С.,

за участю секретаря судового засідання Лапоног Т.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Рябошапка О.І.,

представника третьої особи Мамаєвої С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, встановлених рішенням суду, та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, встановлених рішенням суду, та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за участю третьої особи: Управління «Служба у справах дітей».

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що з 29 листопада 2002 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою у справі. Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , 2003 року народження, та доньку, ОСОБА_4 , 2005 року народження. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 10 липня 2014 року шлюб з відповідачкою було розірвано. У зв`язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 їхній син, ОСОБА_5 , перейшов жити до нього, Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя від 18 листопада 2016 року, згідно з яким на його користь з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина, ОСОБА_6 , 2003 року народження, у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку і доходів щомісячно до повноліття дитини. В свою чергу, з нього на користь ОСОБА_2 стягують аліменти на утримання доньки, ОСОБА_7 , 2005 року народження, у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку і доходів щомісячно до повноліття дитини. За даним рішенням суду Лівобережним ВДВС м. Маріуполя постановою від 17 лютого 2017 року було відкрито виконавче провадження № 53434812. 16 травня 2019 року рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради на підставі висновку Служби у справах дітей Маріупольської міської ради було визначено місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі даного рішення донька перейшла до нього жити 07 червня 2019 року і до теперішнього часу проживає і знаходиться на повному його забезпеченні.

Просив суд припинити дію виконавчого листа № 265/4586/16-ц, виданого 09 лютого 2017 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя. Стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку і доходів, але не нижче 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 червня 2019 року.

Ухвалою суду від 19 червня 2019 року вищевказаний позов було залишено без руху.

02 липня 2019 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, встановлених рішенням суду, та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з усунутими недоліками, а також заява про забезпечення позову.

Ухвалами суду від 04 липня 2019 року відкрито провадження у справі, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

04 вересня 2019 року від відповідачки ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просила у задоволенні позову ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач вводить суд в оману стосовно того, що дитина проживає з ним. Дійсно, донька під примусом та здійсненням психологічного впливу батька вимушена була піти жити до нього. Проте вона майже щодня дзвонила їй зі сльозами та просила забрати її від батька, та говорила, що хоче жити з нею, а частину літа донька знаходилась у літньому таборі. На даний час їхня з позивачем донька проживає з нею і категорично відмовляється повертатись до батька. При цьому, на порушення прав дитини, позивач здійснює психологічний тиск на неї, вмовляючи повернутись, та погрожує їй, що якщо вона не повернеться, він не буде з нею спілкуватись та піклуватись про неї. Зокрема, зазначала, що коли доньці виповниться 14 років, вона вправі буде самостійно визначати місце свого проживання. Щодо акту про фактичне місце проживання від 14 червня 2019 року, наданого позивачем, вважає його неналежним доказом, оскільки на практиці такі акти КСН видаються зі слів заявника. До того ж з акту не вбачається на протязі якого часу дитина проживає з батьком. З огляду на те, що як зазначає сам позивач, донька переїхала до нього 07 червня 2019 року, а акт складений 14 червня 2019 року, у сусідів не було підстав робити висновки про те, що донька дійсно проживає з батьком. Пройшло небагато часу і донька могла просто знаходиться в гостях у батька, тому такі висновки передчасні.

13 березня 2020 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, якою він просив суд припинити дію виконавчого листа № 265/4586/16-ц, виданого 09 лютого 2017 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя. Стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку і доходів, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 червня 2019 року.

22 травня 2020 року позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження № 53434812 до розгляду справи по суті, у задоволенні якої йому було відмовлено ухвалою суду від 25 травня 2020 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, та просив їх задовольнити. Наголошував на тому, що з червня 2019 року і до теперішнього часу його донька, ОСОБА_7 , 2005 року народження, проживає з ним і знаходиться на повному його утриманні, а до мами ходить лише в гості, тому просить суд звільнити його від сплати аліментів на утримання доньки, ОСОБА_7 , та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку і доходів, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 червня 2019 року.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала повністю, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 . Зокрема, у судовому засіданні пояснила, що донька, ОСОБА_7 , постійно проживає разом з нею з 28 серпня 2019 року, не враховуючи декількох тижнів, взимку донька хворіла на бронхіт, що потребувало лікування, влітку відпочивала у Мелекіно та ОСОБА_8 на морі, тому аліменти, які сплачує позивач на доньку, витрачаються виключно на її утримання. У задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Рябошапка О.І., у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, підтримавши доводи відповідачки ОСОБА_2 , у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що дівчинка проживає з мамою, аліменти витрачаються безпосередньо на її утримання, тому позов задоволенню не підлягає.

Представник третьої особи - Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, ОСОБА_9 , яка діє на підставі довіреності, пояснила, що Орган опіки та піклування не надає висновків по таким спорам, позову про визначення місця проживання дитини подано не було. Зокрема, посилалась на те, що з 14 років дитина може самостійно приймати рішення, з ким з батьків проживати, тому при вирішенні справи покладалась на розсуд суду.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з ОСОБА_10 перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 липня 2014 року було розірвано.

Відповідачем прізвище « ОСОБА_11 » було змінено на « ОСОБА_12 » у зв`язку з укладенням шлюбу 31 липня 2015 року з ОСОБА_13 .

Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17 листопада 2005 року, виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17 листопада 2005 року, виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 02 червня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дітей, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дітей.

Водночас, за рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 18 листопада 2016 року, було зменшено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 02 червня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дітей, до 1/6 частини з усіх видів його заробітку і доходів щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не нижче 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Зокрема, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не нижче 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 09 серпня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі даного рішення суду постановою Лівобережного ВДВС міста Маріуполь від 17 лютого 2017 року було відкрито виконавче провадження № 53434812.

Рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради за № 210 від 16 травня 2019 року, місце проживання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було визначено разом з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи за № 04-141-0355 від 04 липня 2019 року, виданої Лівобережним відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з наданих позивачем копій актів про фактичне місце проживання від 14 червня 2019 року та від 03 вересня 2019 року, виданого головою КСН «Найдьоновка» ОСОБА_15 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним проживають: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допитаний у судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_5 пояснив, що він проживає разом з батьком, ОСОБА_1 . Приблизно у червні 2019 року до них переїхала його сестра, ОСОБА_4 . За час проживання у батька, ОСОБА_16 гостювала у матері по 3-4 дні, але потім поверталась назад. У червні ОСОБА_16 забрала деякі речі, оскільки їздила відпочивати з мамою на море. Проте постійно сестра проживає у батька.

Водночас, допитана у судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_7 у присутності представника Органу опіки та піклування, пояснила, що з кінця весни 2020 року та до теперішнього часу вона проживає з мамою за адресою: АДРЕСА_2 , всі основні її речі також знаходяться у мами, у батька вдома є тільки деякі речі. До цього вона проживала з батьком, проте їй було тяжко, оскільки батько зі старшим братом поклали на неї багато жіночих обов`язків по веденню господарства. До того ж друзі також проживають ближче до мами. З батьком у неї добрі стосунки, вона може до нього звернутись з будь-яких питань, проте у подальшому, та до досягнення 18 років вона планує проживати саме у мами.

Крім того, відповідачем ОСОБА_2 було надано копію довідки про склад сім`ї за № 786 від 05 грудня 2019 року, виданої КСН «Східний», ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без реєстрації проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Отже, суд не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_14 , які спростовуються встановленими у судовому засіданні обставинами проживання неповнолітньої ОСОБА_7 саме з мамою, ОСОБА_2 на час розгляду справи в суді, що підтверджується показами самої ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні наголошувала на тому, що досягнувши чотирнадцятирічного віку, вона вправі сама обирати з ким з батьків проживати. Так, нею було обрано місце проживання з мамою, де вона має бажання проживати до досягнення повноліття.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не доведено обставин постійного проживання дочки ОСОБА_7 з ним.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що проживання неповнолітньої дитини і у батька, і у матері, якщо вони проживають окремо, не є підставою для припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати аліментів.

Підстави звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину закріплені в ст.188 СК України. Згідно ч.1 ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільненні від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує її потреби.

Позивачем не надано доказів того, що дочка має доходи. За таких обставин відсутні підстави для звільнення позивача від сплати аліментів.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для припинення стягнення аліментів з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та для звільнення його від сплати аліментів.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 133, 141, 259, 263- 265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, встановлених рішенням суду, та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 09 жовтня 2020 року.

Суддя Гноєвой С.С.