ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/4671/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із житлових відносин, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м .Харкова від 22 липня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Сугачової О.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Московського району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення порядку користування квартирою,

встановив:

06 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Московського району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення порядку користування квартирою.

Позовна заява мотивована тим, що спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тобто по ј частини кожному. Після смерті ОСОБА_6 позивач успадкувала 1/4 частину квартири, що належала матері, а після смерті батька ОСОБА_7 успадкувала 1/12 частину квартири та набула право власності в порядку спадкування за законом, про що свідчать свідоцтва про право на спадщину. Спірна квартира складається із трьох кімнат, житловою площею 45 кв.м., загальної площі 61,3 кв.м.

Зазначає, що позивач та відповідача є співвласниками спірної квартири, донька та племінниця зареєстровані у квартирі, однак остання з відповідачем у квартирі не проживають. Позивач оплачує комунальні послуги. Між співвласниками виникли неприязні стосунки, тому згоди на спільне користування квартирою не досягнуто.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що позивачу належить 7/12 частини спірної квартири, відповідачу 5/12 частини та визначено два варіанти визначення порядку користування квартирою.

Вважає, що перший варіант визначення порядку користування квартирою є найбільш сприятливим для сторін, оскільки визначає чіткі ізольовані житлові та нежитлові приміщення, які виділяються у користування співвласників, які не потребують переобладнань і які на протязі довгих років використовувались сторонами, оскілки відповідач постійно користувався житловою кімнатою АДРЕСА_1 та вбудованою шафою АДРЕСА_2 . За таких обставин, позивач просить визначити порядок користування квартирою у запропонованому вище першому варіанту.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 , уточнивши та збільшивши позовні вимоги, просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_3 згідно першого варіанту судової будівельно-технічної експертизи, за яким позивачу ОСОБА_8 виділити у користування житлову кімнату № НОМЕР_1 , площею 17,3 кв.м. та житлову кімнату № НОМЕР_2 , площею 10,5 кв.м., відповідачу виділити у користування житлову кімнату № НОМЕР_3 , площею 17,2 кв.м. та вбудовану шафу № НОМЕР_4 , площею 0,8 кв.м., у спільному користуванні співвласників залишити коридор 31, площею 6,9 кв.м, вбиральню №2, площею 1,2 кв.м., ванну кімнату №3, площею 2,0 кв.м., кухню №4, площею 5,4 кв.м., а також стягнути з відповідача судові витрати та витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 22 липня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Встановленои порядок користування квартирою АДРЕСА_3 , виділивши ОСОБА_9 у користування житлову кімнату № НОМЕР_1 , площею 16,6 кв.м. та житлову кімнату № НОМЕР_2 , площею 10,5 кв.м.; виділивши ОСОБА_3 у користування житлову кімнату № НОМЕР_3 , площею 16,7 кв.м., вбудовану шафу № НОМЕР_4 , площею 0,6 кв.м та частину коридору №1, площею 1,0 кв.м; у спільному користуванні співвласників залишити частину коридлору№1, площею 5,9 кв.м., вбиральню №2, площею 1,2 кв.м., ванну кімнату №3, площею 2,0 кв.м. та кухню №4, площею 5,4 кв.м.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн.,80 коп. та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 5005 (п`ять тисяч п`ять)грн.

Ухвалою цього ж суду від 04 серпня 2020 року у вищевказаному рішенні виправлено помилку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказала, що суд виділив у її користуванні матері-одиначки з неповнолітньою дитиною лише одну житлову кімнату, розмір якої значно менший від її частки житлової площі квартири. У спірній квартирі немає окремої кімнати площею 18,2 кв.м., яка б відповідала належними їй по праву власності 5/12 частинам житлової площі. Частково задовольняючи позов, стягнув помилково стягнув з неї повністю витрати за проведення експертизи у розмірі 5005 грн., оскільки вона працює помічником вихователя і отримує мінімальний розмір заробітної плати.

Відзив на скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутністю учасників справи, які належним чином були повідомлені про розгляд справи, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає подальшому розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.

Судом встановлено, що співвласниками квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 , частка якої складає 7/12 частини квартири та ОСОБА_3 , частка якої складає 5/12 частини квартири, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на житло від 06.03.1998, свідоцтва про право на спадщину за законом, свідоцтва про право на спадщину за законом, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, витягу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

У вказаній вище квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку (т.1 а.с.6-11).

Спірна квартира складається із трьох кімнат, житловою площею 43,8 кв.м., загальною площею 59,9 кв.м.: житлової кімнати №5, площею 16,6 кв.м.; житлової кімнати №6, площею 16,7 кв.м.; житлової кімнати №7, площею 10,5кв.м.; кухні №4, площею 5,4 кв.м.; вбиральні №2, площею 1,2 кв.м.; ванної кімнати №3, площею 2,0 кв.м.; коридору №1, площею 6,9кв.м., комори №8, площею 0,6 кв.м. Усі кімнати ізольовані, що вбачається із даних технічного паспорту, виготовленого станом на 12.05.2018 (т.1 а.с.99-101).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1 ст. 405 ЖК України).

Із висновку судової будівельно-технічної експертизи №15107/21672 від 27.09.2018, зокрема вбачається, що частка власності ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_3 складає 7/12, а відповідача ОСОБА_3 5/12. Виділити ОСОБА_9 ізольовані кімнати №5, житловою площею 16,6 кв.м. та АДРЕСА_4 , житловою площею 10,5кв.м. у спірній квартирі не уявляється можливим.

Поділити квартиру АДРЕСА_3 відповідно до будівних норм та правил не уявляється можливим.

Висновком експертизи на розгляд суду запропоновано 2 варіанти порядку користування квартирою АДРЕСА_3 між співвласниками, виділивши в користування ОСОБА_9 ізольовані кімнати №5, житловою площею 16,6 кв.м. та АДРЕСА_4 , житловою площею 10,5 кв.м. у спірній квартирі, а ОСОБА_3 ізольовану житлову кімнату № НОМЕР_3 , житловою площею 16,7 кв.м., а кухню, ванну кімнату, вбиральню та коридор залишити в спільному користуванні співвласників.

Із дослідницької частини висновку експерта також вбачається, що відповідно до І-го варіанту порядку користування квартирою співвласнику ОСОБА_1 на 7/12 частин пропонується виділити в індивідуальне користування наступні приміщення: - житлову кімнату №5, площею 16.6 кв.м.; - житлову кімнату №7, площею 10,5 кв.м. У спільному користуванні співвласників залишаються: коридор, площею 6,9кв.м., вбиральня, площею 1,2кв.м., ванна кімната, площею 2,0кв.м. та кухня, площею 5,4кв.м.

Усього ОСОБА_1 пропонується виділити в користування приміщень в квартирі загальною площею 36,7 кв.м., що на 1,8 кв.м. більше ніж покладено.

Співвласнику ОСОБА_3 на 5/12 частин пропонується виділити в індивідуальне користування наступні приміщення: - житлову кімнату №6, площею 16,7 кв.м.; вбудовану шафу №8, площею 0,6 кв.м. У спільному користуванні співвласників залишаються: коридор, площею 6,9 кв.м.; вбиральня, площею 1,2 кв.м, ванна кімната, площею 2,0 кв.м. та кухня, площею 5,4кв.м.

Усього ОСОБА_3 пропонується виділити в користування приміщення квартирі загальною площею 23,2 кв.м., що 1,8 кв.м. менше ніж покладено.

Відповідно до ІІ-го варіанту порядку користування квартирою співвласнику ОСОБА_1 на 7/12 частин пропонується виділити в індивідуальне користування наступні приміщення: - житлову кімнату №5, площею 16,6 кв.м.; - житлову кімнату №7, площею 10,5 кв.м. У спільному користуванні співвласників залишаються: частина коридору, площею 5,9 кв.м.; вбиральня, площею 1,2 кв.м., ванна кімната, площею 2,0 кв.м. та кухня, площею 5,4 кв.м.

Усього співвласнику ОСОБА_1 пропонується виділити в користування приміщену квартирі загальною площею 36,1 кв.м., що на 1,2 кв.м більше ніж покладено.

Співвласнику ОСОБА_3 на 5/12 частин пропонується виділити в індивідуальне користування наступні приміщення: - житлову кімнату №6, площею 16,7 кв.м.; вбудовану шафу №8, площею 0,6 кв.м; частину коридору, площею 1,0 кв.м..

У спільному користуванні співвласників залишаються: частина коридору, площею 5,9 кв.м.; - вбиральня, площею 1,2 кв.м.; ванна кімната, площею 2,0 кв.м. та кухня, площею 5,4 кв.м.

Усього співвласнику ОСОБА_3 пропонується виділити в користування приміщення у квартирі загальною площею 23,8 кв.м., що на 1,2 кв.м. менше ніж покладено.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ІІ-й варіант запропонований експертом є таким, що може бути визначений для сторін як справедливий та фактично відповідатиме часткам співвласників.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідач, заперечуючи такий висновок, не надав суду свого варіанту користування спірним житловим приміщенням. Посилання відповідача, що технічний паспорт на квартиру, який став предметом дослідження, не відповідає фактичній площі квартири тощо, належними і допустимими доказами не підтверджене та неспростоване. Надання фотознімків холодильнику, вбудованої шафи, не є належними, достатніми доказами та не спростовують висновків суду.

Доводи скарги ОСОБА_3 щодо сплати нею комунальних платежів, спростовуються нижчевикладеним.

Відповідно до положень п. 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572, мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласників розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг.

Абзацом 2 зазначеного пункту Постанови передбачено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється:

- за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря);

- за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць;

- за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Крім того, відкриття окремих особових рахунків по оплаті спожитої електричної енергії не можливе без проведення робіт по монтажу окремої електропроводки в належних співвласникам частин квартири та встановлення окремих приладів обліку використаної електроенергії і зазначені роботи повинні бути виконані відповідно до Правил користування електричною енергією для населення.

Судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 388, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 19 жовтня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.