Номер провадження: 22-ц/813/4940/20
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/12115/19

Номер провадження: 22-ц/813/4940/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на рішення Суворовського районного суду міста Одеси, постановлене у складі судді Малиновського О.М. 20 листопада 2019 року,

встановив:

У серпні 2019 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до Суворовського районного суду м. Одеси з вищенаведеною позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 суму боргу за договором позики № 49406 від 23.06.2016 року, укладеного в електронній формі, у розмірі - 34 160 грн., яка складається з: - 815 грн. - заборгованість за договором позики; - 16 919,99 грн. - сума боргу за відсотками; - 16 425,15 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

ТОВ «ВЕЛЛФІН» обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконав прийняті на себе зобов`язання за договором позики. Надані грошові кошти не повернув, проценти за користування позикою не сплатив, внаслідок чого у нього станом на 25.06.2019р. виникла перед позивачем заборгованість у зазначеному вище розмірі. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду з наведеним позовом (а. с. 2 - 7).

Представник позивача направив до суд узаяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач надав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2019 року в задоволенні вищезазначеного позову ТОВ «ВЕЛЛФІН» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, вказують на порушення ОСОБА_1 прийнятих на себе договірних зобов`язань, а пред`явлені вищенаведені позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Між тим, розглядаючи доводи відповідача щодо необхідності застосування строку позовної давності у даній справі, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, оскільки за умовами договору позики ОСОБА_1 був зобов`язаний здійснити повернення позики в строк до 25.06.2016 року. Відтак, моментом виникнення у ТОВ «ВЕЛІФІН» права на звернення до суду з позовом про стягнення боргу та відсотків слід вважати - 26.06.2016 року. Позовна заява була направлена позивачем поштою - 29.07.2019 року, надійшла до суду - 05.08.2019 року, тобто, з порушенням трирічного строку позовної давності. Заяви про визнання поважними причини пропущення позовної давності від позивача до суду не надходило (а. с. 75 76 зворотна сторона).

ТОВ «ВЕЛІФІН» в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на безпідставну відмову судом першої інстанції у стягненні заборгованості за договором позики. Посилається на переривання строку позовної давності у зв`язку з частковим виконанням відповідачем умов договору позики, а саме - частковим погашенням останнім заборгованості за позикою. Зазначає про те, що відповідач підписавши договір позики повністю погодився з його умовами, був зобов`язаний їх виконувати поза межами строку кредитування незалежно від спливу строку на умовах, що чітко визначені договором позики, погоджені та підписані стронами такого договору.

18.02.2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

ОСОБА_1 згідно наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копію апеляційної скарги, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку (а. с. 129). Правом надання відзиву не скористався. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі ТОВ «ВЕЛІФІН» та його представником, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а. с. 127, 128).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (34 160 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні позову ТОВ «ВЕЛІФІН» у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 207, 256, 257, 264, 509, 525, 526, 610, 611, 625 628, 638, 639, 641, 644, 1046 - 1049 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 61 Конституції України) та процесуального (ст. ст. 12, 81, 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 був укладений договір позики в електронній формі №49406 від 23.06.2016 року, за умовами якого останній отримав грошові кошти в розмірі - 900 грн. на споживчі цілі, зі сплатою процентів за користування грошовими коштами, в розмірі передбаченому п. 1.5. договору. Сторонами договору був визначений строк дії договору 2 (два) дні (п.1.2 договору).

Відповідно до умов договору позики, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за договором, позикодавець має право вимагати від позичальника повернення грошових коштів, процентів за його користування (п.2.1.1.2 договору).

Сторони договору позики встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за позикою та процентами за користування ним (1.2), так і кінцевий строк повернення позики - 25.06.2016 року (п.1.2, 1.3., Графік погашення кредиту), так і строки виконання зобов`язання щодо погашення позики та процентів у відповідності до Графіку розрахунків (п. 3.1). При цьому, позикодавець має право вимагати від позичальника повернення суми позики, процентів за користування позикою та виконання усіх інших зобов`язань (п.2.1.1.1).

Зазначені умови договору ОСОБА_1 належним чином виконані не були, внаслідок чого ТОВ «ВЕЛЛФІН» станом на 25.06.2019р. було проведено нарахування заборгованості в розмірі - 34 160 грн., яка складається з: - 815грн. - заборгованість за договором позики; - 16 919 грн. - сума боргу за відсотками; - 16 425,15 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Між сторонами виникли правовідносини з договору позики.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Досліджуючи надані позивачем розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, апеляційним судом встановлено, що останній платіж у сумі - 20 грн. відповідачем було здійснено у вересні 2016 року, шляхом внесення ним суми на погашення заборгованості за договором позики.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Факт здійснення вказаного платежу, як і платежів 28.06.2016 року в розмірі 115,50 грн., 26.08.2016 року в розмірі 10 грн. відповідачем не спростовано.

Позовна заява була направлена позивачем поштою - 29.07.2019 року, надійшла до суду першої інстанції - 05.08.2019 року.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про вчинення відповідачем дій, які відповідно до положень ст. 264 ЦК України свідчать про переривання строку позовної давності.

Отже, висновки суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позову з огляду на пропуск строку позовної давності позивачем є помилковими.

Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість та доведеність вищенаведених позовних вимог, вбачаючи наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Згідно з ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами ст. 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтва про реєстрацію є фінансовою установою, яка здійснює діяльність інші види кредитування.

Згідно з Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛІФІН» вони є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України укласти договір позики на умовах, що встановлені Товариством і застосовуються у разі подання фізичною особою заявником заявки на сайті Товариства за електронною адресою (формується автоматично) на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають Правила (акцепт).

Пункти 4.1, 4.2 Правил передбачають, що заявник, що має намір отримати позику проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті ТОВ «ВЕЛІФІН». Для оформлення позики він здійснює оформлення заявки на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

23 червня 2016 р., у встановленому вказаними Правилами та Законом України «Про електронну комерцію» порядку, ТОВ «ВЕЛІФІН» та ОСОБА_1 строком на 2 дні уклали договір позики на суму - 900 грн. зі сплатою відсотків відповідно до таких умов: - 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; - 1,9% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.2 цього Договору; - 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором.

Цього ж дня вказана сума позики була перерахована відповідачу на його платіжну картку (а. с. 45).

Згідно з довідкою позивача від 25.06.2019 року відповідач належним чином не виконав умов договору та позику не повернув, у зв`язку з чим має заборгованість станом на 25.06.2019 року в сумі - 34 160,64 грн., яка складається з: - 815,50 грн. - заборгованість за договором позики; - 16 919,99 грн. - сума боргу за відсотками; - 16 425,15 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Як зазначалось вище, згідно з правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. ст. 610, 611 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 р. у справі №444/9519/12, від 31 жовтня 2018 р. у справі №202/4494/16-ц, Касаційного цивільного суду у постанові від 08 травня 2019 р. у справі №520/16880/14-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказане свідчить, що позикодавець не вправі нараховувати проценти за користування позикою після закінчення строку повернення позики, а саме після 26 червня 2016 р.. Права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛІФІН» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позиченими коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 26 червня 2016 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги щодо необхідності стягнення з відповідача процентів нарахованих позивачем поза межами погодженого сторонами строку договору позики є безпідставними.

Крім того, згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як зазначалось вище ТОВ «ВЕЛІФІН»у позові, апеляційній скарзі просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛІФІН`суму боргу за договором позики № 49406 від 23.06.2016 року, укладеного в електронній формі, в розмірі - 34 160 грн., яка складається з: - 815 грн. - заборгованість за договором позики; - 16 919,99 грн. - сума боргу за відсотками; - 16 425,15 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що стягення з боржника вищевказаної суми заборгованості за простроченими відсотками невідповідає закріпленим у ст. 61 Конституції України положенням щодо неможливості притягнення до подвійної відповідальності за одне і теж саме правопорушення, а отже апеляційний суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ТОВ «ВЕЛІФІН»про стягнення заборгованості за простроченими відсоткамиу сумі 16 425,15грн. також необхідно відмовити.

Згідно графіку розрахунків до договору позики станом на 25.06.2016 року проценти за користування вищевказаною позикою складають 47,10 грн. (а. с. 43).

Отже, задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛІФІН» суми боргу за договором позики № 49406 від 23.06.2016 року, укладеного в електронній формі, станом на 25.06.2016 року в розмірі 862, 10грн., яка складається з: - 815 грн. - заборгованість за договором позики; - 47,10 грн. - сума боргу за відсотками.

Інші позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, апеляційна скарга ТОВ «ВЕЛІФІН» є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення , якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ВЕЛІФІН» за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «ВЕЛІФІН`документально підтверджений сплачений ТОВ «ВЕЛІФІН» судовий збір за подання позову у сумі 1 921 грн. (а. с. 1) та за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881,50 грн. (а. с. 117) пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам (2,5%), а саме у розмірі - 120 грн. = (1 921 грн. + 2 881,50 грн.) х 2,5%.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2019 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» () заборгованість за договором позики № 49406 від 23.06.2016року у розмірі 862 (вісімсот шісдесят дві) гривні 10 копійок, яка складається з: - 815 (вісімсот п`ятнадцять) гривень - заборгованість за договором позики; - 47 (сорок сім) гривень 10 копійок -заборгованість за відсоткамистаном на 25.06.2016 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» () судовий збір у сумі - 120 (сто двадцять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе