Справа № 640/1197/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2020 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.,
при секретарі Мордухович К.Г.,
за участі представника позивача Разметаєва А.С.,
представника відповідача Ободовської Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відновлення попереднього стану будинку
26.01.2018 заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом, з наступним уточненням, в якому просить зобов`язати ОСОБА_1 відновити мансардний поверх будинку та квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 шляхом приведення їх до попереднього стану, що існував до початку виконання будівельних робіт, відповідно до технічних паспортів від 03.03.2011 та 30.10.2008 та стягнути з відповідача судовий збір.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.02.2018 було відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання.
26.04.2018 представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти позовних вимог.
08.05.2018 позивачем до суду подана відповідь на відзив.
16.05.2018 представником відповідача до суду подано заперечення.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31.07.2019 поновлено провадження по вказаній справі.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2019 даний позов залишено без розгляду.
Згідно постанови Харківського апеляційного суду від 07.07.2020 року ухвала Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2019 року скасована, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.07.2020 призначено підготовчий розгляд справи.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.10.2020 в задоволенні клопотання про закриття провадження по справі відмовлено.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.10.2020 задоволено клопотання позивача про відмову від частини позовних вимог.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.10.2020 закрито підготовчий розгляд, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні.
В судовому засіданні прокурор уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. наполягав на їх задоволенні, з підстав, наведених в позові, посилався також на пояснення свідків.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартири АДРЕСА_4 належать на праві власності ОСОБА_1 . Так, на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2011 за громадянином ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на 5-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 у вищевказаному будинку. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.06.2012 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на 5-кімнатну квартиру АДРЕСА_5 .
Департаментом містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_1 не надавався дозвіл на проведення робіт на пам`ятці місцевого значення відповідно до ст. 26 «Про охорону культурної спадщини». Незважаючи на відсутність дозволу від вказаного органу охорони культурної спадщини та письмові вимоги Департаменту на адресу ОСОБА_1 щодо припинення будівельних робіт від 18.05.2017 та 13.07.2017, будівельні роботи не було припинено.
Згідно висновку фахівців - вчених Харківського національного університету будівництва та архітектури від 21.09.2017 за №21/09 за вказаною адресою фактично проводиться реконструкція приміщень, яка відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» відноситься до «реабілітації» і «пристосування» зазначених приміщень мансардного поверху. Однак будівельні роботи протягом 2016-2017 років здійснюються самовільно, без отримання дозволу від Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації та без авторського та технічного нагляду. В результаті візуального огляду житлового будинку зовні та всередині встановлено, що протягом 2016-2017 років з`явилися тріщини, які свідчать про значення збільшення навантажень на стіни і фундаменти будівлі.
З огляду на самовільне виконання будівельних робіт, без авторського та технічного нагляду, без відповідного контролю місцевого органу охорони пам`яток слід вважати про порушення цілісності архітектурного рішення вказаного пам`ятника архітектури та зниження його культурної цінності.
Для зміни зовнішнього вигляду будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та є пам`яткою місцевого значення, необхідно отримати відповідний дозвіл органу виконавчої влади до компетенції якого віднесене таке питання, на підставі погодженої з ним науково-проектної документації. На території Харківської області таким органом є Департамент містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації, який відповідно до п.13 ч.1 ст.6 та ст.26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» надає дозволи на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення (крім пам`яток археології), їхніх територіях та в зонах охорони, на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини.
Департаментом не надавався дозвіл на проведення робіт на цій пам`ятці місцевого значення. Отже, початок будь-якої будівельної діяльності на об`єкті, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 19 та який є пам`яткою місцевого значення є протиправним. Водночас бездіяльність Департаменту полягає у невжитті заходів претензійно-позовної роботи самостійно або із залученням інших структурних підрозділів Харківської обласної державної адміністрації, спрямованих на збереження вказаної пам`ятки архітектури місцевого значення. Департамент тільки обмежився направленням листів на адресу відповідача, проте порушення пам`яткоохоронного законодавства не були усунені, дозвіл відповідно до ст.26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» відповідач так і не оформив.
Представник відповідача проти позовних вимог в судовому засіданні заперечувала, посилалася, що станом на теперішній час реконструкція відповідачем оформлена, згідно вимог чинного законодавства, та підтверджується відповідними документами
Відповідач стверджує, що на час розгляду справи державою в особі ДАБІ України фактично визнано, що реконструкція відповідає проектній документації, нормам ДБН та вчинена з необхідними дозвільними документами. На об`єкт, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , і щодо якого здійснювалися будівельні роботи, а саме: реконструкція, є таким, що прийнятий в експлуатацію від 28.05.2020, відповідно до п.11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. №461, дата прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. В даному випадку Сертифікат отриманий відповідачем від 28.05.2020.
Вислухавши учасників судового розгляду, свідка, дослідивши надані докази та встановивши належні правовідносини, суд приходить до наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожні особа має право на захист свого інтересу.
Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
За приписами частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1-3статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.
За змістом частини 1 статті 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється, зокрема, шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації.
Тобто, органи архітектурно-будівельного контролю здійснюють загальний контроль за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про благоустрій населених пунктів`у разі, коли пам`ятці загрожує небезпека пошкодження, руйнування чи знищення, власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, зобов`язані привести цю пам`ятку до належного стану (змінити вид або спосіб її використання, провести роботи з її консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування).
Згідно з положеннями статті 26 цього Закону роботи із збереження об`єктів культурної спадщини проводяться згідно з реставраційними нормами та правилами, погодженими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Будівельні норми та правила застосовуються у разі проведення робіт із збереження об`єкта культурної спадщини лише у випадках, що не суперечать інтересам збереження цього об`єкта.
За нормами пункту 1 частини 1 статті 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» на об`єктах благоустрою забороняється виконувати роботи без дозволу у разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом.
Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до видів об`єктів культурної спадщини відносяться, зокрема, історичні - будинки, споруди, їх комплекси (ансамблі), окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих та померлих (загиблих) військовослужбовців (у тому числі, іноземців), які загинули у війнах внаслідок депортації та політичних репресій на території України, місця бойових дій, місця загибелі бойових кораблів, морських та річкових суден, у тому числі, із залишками бойової техніки, озброєння, амуніції тощо, визначні місця, пов`язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів.
За приписами частини 1 статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини`державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини.
Відповідно до пунктів 13, 14, 17 частини 2 статті 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить: здійснення нагляду за виконанням робіт з дослідження, консервації, реабілітації, реставрації, ремонту, пристосування й музеєфікації пам`яток та інших робіт на пам`ятках; погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках національного значення, їх територіях, в історико-культурних заповідниках, на історико-культурних заповідних територіях, у зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм і проектів, реалізація яких може позначитися на об`єктах культурної спадщини; надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках національного значення, їхніх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць.
У пункті 2 Положення про Департамент містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Харківської обласної державної адміністрації 06 грудня 2016 року №572 визначено, що Департамент виконує функції органу охорони культурної спадщини Харківської обласної державної адміністрації по пам`ятках архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва, ландшафтним, науки і техніки.
Серед завдань Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації у пункті 4 Положення вказано, зокрема, забезпечення додержання законодавства у сфері містобудування та архітектури, державних стандартів, норм і правил, затвердженої містобудівної документації, здійснення контролю за їх реалізацією.
Основним завданням Державної архітектурно-будівельної інспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, зокрема, здійснення в межах повноважень, визначених законом, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт (абзац третій пункту 3 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014року №294 у редакції на час подачі позову).
Державна архітектурно-будівельна інспекція України для виконання покладених на неї завдань має право проводити претензійно-позовну роботу, звертатися до суду з позовами щодо захисту своїх прав та законних інтересів (підпункт 12 пункту 6 Положення у вказаній редакції).
Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартири АДРЕСА_4 належать на праві власності відповідачеві ОСОБА_1 . Вищевказані квартири розташовані на 4-му, мансардному поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.18-24)
Даний факт не спростовано позивачем та є встановленим. Посилання позивача на неправомірність даного дозволу, неможливість видачі для реконструкції або видачу його з порушеннями суду не представлено.
Звертаючись до суду з позовом, прокурор, обґрунтовуючи необхідність звернення до суду, виходить з бездіяльності контролюючого органу - Державної архітектурно- будівельної інспекції в особі Департаменту ДАБІ в Харківській області, якими не проведено планової та позапланової перевірки і реагувань, за наявності на це підстав. Стверджує, що Департаментом містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації відповідачу ОСОБА_1 не надавався дозвіл на проведення робіт на пам`ятці місцевого значення відповідно до ст. 26 «Про охорону культурної спадщини», не видавався авторський нагляд і незважаючи на відсутність дозволу від вказаного органу охорони культурної спадщини та письмової вимоги Департаменту ДАБІ в Харківській області на адресу ОСОБА_1 щодо припинення будівельних робіт від 18.05.2017 та 13.07.2017, будівельні роботи не було припинено, об*єкт є самочинним будівництвом за критерієм істотного порушення будівельних норм і правил.
Під час розгляду справи судом встановлено наступне.
Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 р. № 294 встановлено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду в частині надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Із занесенням до Реєстру на об`єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам`ятки.
У свою чергу, відповідно до абзацу шостого статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Таким чином, виходячи з норм Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції на час видачі оспорюваного дозволу) правовий статус та режим пам`ятки, відповідно, виникав та поширювався на об`єкт із внесенням його до Реєстру.
Аналогічна правова позиція щодо набуття правового статусу пам`ятки із занесенням до Реєстру викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі 916/2066/15, в якій зазначено, що виходячи зі змісту статті 13 Закону України "Про охорону культурної спадщини" об`єкт нерухомого майна набуває правового статусу пам`ятки тільки із занесенням до Реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення, а також у постанові Верховного Суду України від 09.09.2014 по справі № 5011-48/950-2012 (3-66гс14).
Відповідно, на момент виникнення спірних правовідносин лише із внесенням об`єкта архітектури за адресою: АДРЕСА_3 , до Реєстру, на об`єкт починали поширюватись правила ст. 26 згаданого вище Закону щодо необхідності отримання дозволу.
Також, судом враховані і ті обставини, що в даному випадку на проекті проведення реконструкції мансардного поверху спірного об*єкту (а.с. 128) в наявності погодження Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної Державної адміністрації станом на 2014 рік, і суд погоджується з доводами відповідача про те, що вказівки яким чином повинен бути виготовлений це дозвіл на законодавчому рівні не визначено.
Крім того, доводи відповідача про відсутність даного об`єкту реконструкції в Державному реєстрі нерухомих пам`яток України позивачами протягом судового розгляду належними та допустимими доказами не спростована.
Не зважаючи на те, що житловий будинок по АДРЕСА_3 , рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 р. №334 був визнаний пам`ятником архітектури з охоронним № 110, Закон України «Про охорону культурної спадщини»(в редакції станом на момент отримання дозволу, погодження проектної документації, початок реконструкції) не містить винятків з правила визначеного у попередньому абзаці.
Згідно з ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Архітектор - автор проекту або уповноважена ним особа бере участь у прийнятті в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта архітектури та підписує відповідний акт. Без підпису архітектора автора проекту або уповноваженої ним особи такий акт є недійсним.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування полягає, в т.ч. у здійсненні контролю за дотриманням вимог щодо охорони культурної спадщини та збереженням традиційного характеру середовища населених пунктів.
Згідно із ч.1 ст.22 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятки, їхні частини, пов`язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, перемішувати (переносити) на інші місця.
Відповідно до ч. 7 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка регламентує порядок прийняття до експлуатації об`єкта, орган державного архітектурно-будівельного контролю відмовляє у видачі сертифіката з таких підстав: 1) неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката; 2) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; 3) невідповідність об`єкта проектній документації на будівництво такого об`єкта та/або вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, у тому числі щодо доступності об`єкта для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення; 4) невиконання вимог, передбачених Законом України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", щодо оснащення будівлі вузлами обліку відповідних комунальних послуг.
Відповідно, наведеної норми у разі відсутності таких підстав ДАБІ України задовольняє заяви на видачу сертифіката і засвідчує факт закінчення будівництва і прийняття його до експлуатації.
Посилання позивача також на те, що реконструкція за адресою: АДРЕСА_3 проводилася без авторського та технічного нагляду не є підтвердженою.
Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_2 повідомила, що вона працювала у фірмі «ТАЄР», під час здійснення розроблення проекту та його узгодження реконструкції мансардного поверху - квартир 5,6 по АДРЕСА_3 , проте з нею договір про авторський нагляд не був укладений, тому вона направила відповідне повідомлення до ДАБІ України та після цього з 2016 не приймала участі в даному проекті, виконавцем робіт щодо подальшої реконструкції була інша фірма, що не заборонено. На запитання суду свідок, що є фахівцем в галузі архітектури та будівництва повідомила, що реконструкція, яка проводилася на мансардному поверсі за адресою: АДРЕСА_3 не стосувалася зміни вигляду фасаду будинку, також не стосувалася об`єктів культурної спадщини, якими є тільки частини будівлі за вказаною адресою. Під час розробки проекту у ДАБІ були наявні певні зауваження, які були усунуті, істотних порушень ДБН не було виявлено, і сказати чи є цей об*єкт самочинним не може.
Таким чином, суд приходить до висновку, що одні лише доводи позивача про те, що ОСОБА_2 не проводився авторський нагляд, за відсутністю даних про обов*язковість його проведення згідно вимог чинного законодавства, не може свідчити про недотримання вимог законодавства при проведення реконструкції на спірному об*єкті та підставою для задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. №461, дата прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.
Відповідно до ч. 7 ст. 376 Цивільного Кодексу України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Доказів на спростування інформації, що міститься у вищезазначеному сертифікаті, або про наявність сукупності обставин: істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права осіб та істотне порушення будівельних норм і правил прокурором - позивачем по справі до суду не представлено, а тому суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не доведена наявність самочинного будівництва за тих підстав, що вказані у позові, або такі порушення чинного законодавства, про які зазначено в позові та які можуть бути підставою для задоволення позовних вимог про зобов*язання відновлення мансардного поверху будинку та квартири АДРЕСА_4 шляхом приведення їх до попереднього стану, що існував до початку виконання будівельних робіт, відповідно до технічних паспортів від 03.03.2011 та 30.10.2008.
Таким чином, вимога щодо відновлення стану будинку до стану, що існував до початку виконання будівельних робіт, є безпідставною, оскільки об`єкт не є самочинним, а відповідачем належними та допустимими доказами протягом судового розгляду справи доведено, що його реконструкція відповідала нормам ДБН та будівництво відповідало належним чином затвердженому проекту, що фактично визнано Департаментом ДАБІ України та не спростовано позивачем належними та допустимими доказами.
За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню, як необґрунтовані та безпідставні, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.
Згідно вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог підстав для відшкодування судових витрат суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-82, 141, 258, 263, 265, 280, 393,395 ЦПК України, суд,-
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: