Справа № 462/3384/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 жовтня 2020 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.,

з участю секретаря - Ясниської В.Я.

позивача - ОСОБА_1

третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась з позовом до суду, в якому просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою

АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданим Львівським локомотиворемонтним заводом 02.12.1996 року співвласниками квартири АДРЕСА_1 є вона та її син, ОСОБА_2 . Крім сина у квартирі зареєстровані також діти її сина 2003 р.н. та 2008 р.н. та відповідач ОСОБА_3 . Згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2019 року, шлюб між її сином та відповідачем ОСОБА_3 розірвано, до постановлення судом рішення у справі про розірвання шлюбу, в березні 2019 року, відповідч забрала особисте майно та разом з дітьми добровільно покинула квартиру, з того часу більше в ній не проживає. Перешкод у користуванні житлом відповідачу ними не чиниться, місце її перебування невідоме. Враховуючи, що відповідач тривалий час, без поважних причин не проживає в спірній квартирі, утримання житла та всі витрати зі сплати комунальних послуг несуть вона та її син як співвласники житла самостійно, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08.07.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.17).

В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, при цьому доповнила, що в 2003 році її син, ОСОБА_2 , одружився з відповідачкою, після одруження місце проживання відповідача зареєстрували в квартирі АДРЕСА_1 та проживали всі разом. Однак після одруження відносини між її сином та невісткою не склались, в березні 2019 року відповідач забрала свої особисті речі, меблі, побутову техніку та разом з дітьми залишила квартиру. З того часу відповідач за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, її особистих речей немає, місце її перебування зараз їм невідоме. 03 грудня 2019 року шлюб між сином та відповідачем рішенням Залізничного районного суду м. Львова розірвано. Відповідач виселилась з квартири добровільно, жодних перешкод в користування житлом їй не чинилось, звернень в поліцію щодо вчинення перешкод відповідачу в користуванні квартирою не було. Однак, факт реєстрації відповідача в належній їй та сину квартирі не дає можливості їм вільно нею розпоряджатись, тому просить позов задовольнити та визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Третя особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача в повному обсязі та додатково пояснив, що відповідач добровільно забрала особисте майно та виселилась з квартири, до одруження з ним вона проживала в с. Липиці Миколаївського району Львівської області, однак місце її перебування та дітей зараз йому невідомо, жодних перешкод в користуванні квартирою їй не чинилось. Просить суд визнати відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідач, належним чином була повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подала. У визначений судом відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, такого не подала, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомила, заяви про поновлення строку для подання відзиву до суду також не подано.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності позивачу ОСОБА_6 та третій особі ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру виданого 01.12.1996 року Львівським локомотиворемонтним заводом згідно з розпорядженням (наказом) від 25.09.1986 року №486 (а.с. 4).

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 4-20 виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Роксоляни 6» від 01.06.2020 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано чотири особи, а саме: третя особа ОСОБА_2 (співвласник), відповідач - ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_8 (син) (а.с.5).

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При цьому судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 у вказаній квартирі не проживає з березня 2019 року, особистих речей ОСОБА_3 в квартирі немає, що підтверджується актом ОСББ «Роксоляни 6» від 01.06.2020 року.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2019 року шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) зареєстрований

17.03.2007 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 53, свідоцтво про шлюб НОМЕР_2 розірвано. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 03.01.2020 року.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 пояснили, що є сусідами сторін у справі, проживають в одному будинку за адресою:

АДРЕСА_3 , з весни 2019 року відповідача ОСОБА_3 за адресою проживання не бачили, наскільки їм відомо, відповідач забрала особисті речі та разом з дітьми виселилась з квартири, місце її проживання зараз невідоме. Жодних перешкод в користуванні квартирою відповідачу ніколи не чинилось.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.(ч. 2 ст. 29 ЦК України).

Таким чином, враховуючи досліджені судом письмові докази, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі з березня 2019 року.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 відсутня за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено поважності причини її відсутності чи наявність домовленості між нею і власниками житла щодо порядку користування квартирою, а тому ОСОБА_3 слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

У відповідності до ч. 1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 840,80 грн. сплаченого при подачі позовної зави судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 280-283 ЦПК України, ст.150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , такою, що втратила право користування жилим приміщеням - квартирою

АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_4 .

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Повне заочне рішення суду складено 23 жовтня 2020 року.

Суддя: (підпис) Б.М.Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз