Справа № 212/8441/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Власенко М.Д. з участю секретаря судового засідання Яцик А.Д. за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення одноразової допомоги та середнього заробітну за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі- ПрАТ «Суха Балка») 1916,79 грн. невиплаченої одноразової допомоги при звільнені, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні без утримання податків та обов`язкових платежів за період з 19.01.2012 року до 30.08.2013 року в розмірі 37747,65 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що він з 07.02.1980 по 03.01.1995 та з 23.05.1995 р. по 18.01.2012 р. працював у відповідача в шахті Центральна та Ювілейна підземним прохідником, гірничим робочим, доставщиком кріпильних матеріалів. 18.01.2012 року позивач звільнився з підприємства відповідача за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. В лютому цього року він дізнався, що Галузевою угодою гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012рр. передбачено виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову (вихідну) допомогу в розмірі, залежно від стажу роботи на підприємстві, але не менше: при стажі роботи від 20 і більше років трьохмісячну середню заробітну плату. Оскільки він відпрацював у відповідача більше 31 року, відповідач зобов`язаний був виплатити одноразову (вихідну) допомогу при звільненні на пенсію в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. Відповідач виплатив йому одноразову допомогу лише в розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Заробітна плата позивача у листопаді 2011р. за 14 відпрацьованих днів становила 1325грн. 24коп., в грудні 2011р. за 22 дні - 2132грн. 38коп., а разом 3457грн. 62коп. Середньоденна заробітна плата становила 96 грн. 05 коп. із розрахунку 3457грн. 62коп. - заробітна плата за два останні місяці / на 36 відпрацьованих днів х на 22.5 середньомісячний баланс робочого часу = 96.05 грн. Середньомісячна заробітна плата за два останні місяці перед звільненням листопад - грудень 2011р. становить 2161грн. 13 коп. із розрахунку: 96.05грн. - середньоденна заробітна плата / на 22.5 середньомісячний баланс робочого часу = 2161.13грн.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу одноразову допомогу в розмірі 6483грн. 39коп. (2161.13грн. середньомісячна заробітна плата за листопад - грудень 2011р. х на 3 середньомісячні заробітні плати = 6483грн. 39коп.), а фактично виплатив 4566грн. 60коп., недоплата становила 1916грн. 79коп.

Відповідач, окрім невиплаченої одноразової допомоги зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

За період не проведення повного розрахунку, а саме з 19.01.2012р. по теперішній час 10.11.2020р. кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 2212 робочих днів, при середньоденній заробітній платі 96.05грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.01.2012р по 10.11.2020р. становить 212 462,60 грн. (96.05грн. х 2212 днів).

Але позивач просить суд стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 37747, 65 грн. за період з 19.01.2012р. по 30.08.2013р. (393дня) із розрахунку 96.05грн. середньоденна заробітна плата х 328днів.

Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача не погодившись із позовом, подав до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити в позові. Вказав, що оскільки умовами Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки передбачено, що додаткові умови виплат одноразової допомоги при фактичному виході працівника на пенсію можуть встановлюватись в колективному договорі. На підприємстві Відповідача на час звільнення Позивача діяв Колективний договір ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» на 2011-2012 рр. Відповідно до п. 5.15. Розділу 5 «Соціальні пільги та гарантії» Колективного договору при звільненні працівника у зв`язку з виходом на пенсію з підприємства за віком та по вислузі років, виплачується одноразова матеріальна допомога при безперервному стажі роботи у ПАТ (підприємствах, правонаступником яких є ПАТ) і в інших підприємствах, установах, організаціях, з яких працівник був запрошений на роботу в ПАТ у порядку переводу за узгодженням між керівниками підприємств, установ, організацій та при відсутності порушень трудової дисципліни (протягом останнього року роботи). Таким чином, п. 5.15. Колективного договору однією із додаткових і обов`язкових умов отримання містить вимогу про конкретні часові рамки безперервного стажу працівника на підприємстві Відповідача. Отже, відповідно до п. 6.1. Галузевої угоди та п. 5.15. Колективного договору Відповідач мав сплатити на користь Позивача одноразову матеріальну допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. На користь Позивача, при його звільненні були сплачені усі належні йому суми, в тому числі матеріальна допомога, яка передбачена положеннями Галузевої угоди та Колективного договору. Відповідно до довідки про середній заробіток Позивача його середня заробітна плата становить 2 161,13 грн. Тобто, Відповідач мав сплатити на користь Позивача 4 322,26 грн., що і було виконано зі сторони Відповідача, як і підтвердив сам Позивач у своїй позовній заяві. Враховуючи, що ПрАТ «СУХА БАЛКА» сплатило на користь Позивача матеріальну допомогу, передбачену Галузевою угодою та Колективним договором, то підстав для задоволення позовної заяви немає. Просять суд при розгляді даної позовної заяви врахувати, що позивачу при звільненні були виплачені усі належні йому суми, тобто зі сторони ПрАТ «СУХА БАЛКА» не було порушень прав позивача, і як наслідок, будь-яка вина ПрАТ «СУХА БАЛКА» - відсутня; при цьому розмір нарахованого середнього заробітку (37 747,65 грн.) значно перевищує (майже у 18 разів) середній заробіток працівника, а тому просили застосувати принцип співмірності із посиланням на практику Верховного суду.

Виходячи з вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 07.02.1980 року по 03.01.1995 року та з 23.05.1995 року по 18.01.2012 року працював у на шахті Центральна та Юбілейна ВАТ «Суха Балка» (на теперішній час ПрАТ «Суха Балка») підземним прохідником, гірничим робочим, доставщиком кріпильних матеріалів, що підтверджуються копією трудової книжки (а.с.9-12). Згідно запису у трудовій книжці ОСОБА_1 звільнено з роботи 18.01.2012 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, наказ №11ос від 18.01.2012 року.

Позивачу ОСОБА_1 при звільненні із підприємства відповідача допомога при виході на пенсію виплачувалась у сумі 4566,60 грн.

Відповідно до довідки ПрАТ «Суха Балка» розмір середньоденного заробітку складає 96,05 грн., з розрахунку: 3457,62:36 = 96,05 грн., де ЗП 3457,62 грн. за листопад-грудень 2011 року; де 36 дн. відпрацьований час за листопад-грудень 2011 року. Розмір середньомісячного заробітку складає 2161,13 грн. з розрахунку: 96,05*22,5=2161,13 грн., де 96,05 грн. середньоденна заробітна плата; 22,5 дн. середньомісячний баланс за листопад-грудень 2011 року, ПрАТ «Суха Балка». Коєфіцієнт з січня 2012 року 1,0565.

Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Відповідно до п.6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки (далі - Галузева Угода), яка була чинною на день звільнення позивача й положення, якої поширюються на ПрАТ «Суха Балка», встановлено виплачувати працівнику при фактичному виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років - двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. Додаткові умови виплат можуть встановлюватись у колективному договорі. Положення пункту 6.1 Галузевої угоди не містять будь-яких застережень щодо залежності розміру соціальних пільг та гарантій працівника від наявності конкретного розміру безперервного трудового стажу.

Згідно п.5.15 Колективного договору на 2011-2012 роки ПрАТ «Євраз Суха Балка» (далі - Колективний договір) встановлено зобов`язання підприємства відповідача при звільненні працівника у зв`язку з виходом на пенсію з ПАТ за віком та за вислугою років, виплачувати одноразову матеріальну допомогу при безперервному стажі роботи в ПАТ (підприємствах, правонаступником яких є ПАТ) та в інших підприємствах, закладах, організаціях з яких працівник був запрошений на роботу до ПАТ в порядку переводу за згодою між керівниками підприємств, закладів, організацій та відсутності порушень трудової дисципліни (протягом останнього року роботи) в наступних розмірах, кратних середньомісячному заробітку: для підземних робітників та робітників ДФС, віднесених до списку №1 від 2,5 до 10 років-1, від 10 до 15 років-2, від 15 до більше років-3.

Відповідно до положень ст.13 КЗпП України, колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Згідно ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, Генеральною та Галузевими (регіональними) угодами.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Також, стаття 9 цього Закону передбачає, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Згідно зі статтею 16 КЗпП України, умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 відпрацював на підприємстві відповідача більше 30 років та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, а отже мав право на отримання одноразової допомоги в розмірі тримісячної середньої заробітної плати на підставі положень п.6.1 Галузевої угоди, виконання якої є обов`язком відповідача, а не колективного договору, положення якого погіршують становище працівника.

Сторонами не заперечувалось, що недоплачена частина допомоги у зв`язку із виходом на пенсію складає 1916 грн.79 копійок, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи питання в частині позовних про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача із займаної посади 18 січня 2012 року, відповідач не провів виплату позивачеві всіх належних сум, а саме не виплатив повну суму одноразової допомоги при виході на пенсію, недоплачена сума склала 1916 грн.79 копійок.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічні за змістом висновки викладені постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , останній просив суд стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.01.2012 року по 30.08.2013 року в сумі 37747,65 грн. Період затримки розрахунку при звільненні становить 393 робочих дні. При цьому, сума недоплаченої одноразової допомоги при звільненні складає 1916,19 грн. за стягненням якої позивач звернувся до суду у листопаді 2020 року, тобто зі спливом більш семи років після звільнення з роботи, яке мало місце 18 січня 2012 року.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, при цьому враховуючи тривалий період роботи позивача більше 30 років, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у розмірі 30000 грн.

Враховуючи результат вирішення спору, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн.

На підставі ст.ст. 47, 97, 116, 117 КЗпП України, керуючись ст.ст. 4,12, 23, 76-83,141,258, 259,263,264,265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення одноразової допомоги та середнього заробітну за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 невиплачену одноразову допомогу при виході на пенсію у розмірі 1916,79 (одна тисяча дев`ятсот шістнадцять) гривень 79 копійок, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: приватне акціонерне товариство «Суха Балка», , м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, вулиця Конституційна, буд.5.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення, складено та підписано без проголошення 28.12.2020 року.

Суддя: М.Д. Власенко