Номер справи 623/2929/20
Номер провадження 2/623/845/2020
РІШЕННЯ

іменем України

23 грудня 2020 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого судді: Одарюка М.П.

за участю секретаря судового засідання: Костенко В.В.

представника позивача: Українець В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу № 623/2929/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення коштів , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство « Страхова група « ТАС» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача, ОСОБА_1 , 50%-ної компенсації виплаченого страхового відшкодування в розмірі 58021,45 грн. та судового збору у розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 21 квітня 2020 року в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля RENAULT MEGANE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 ( відповідача у справі) та автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок зазначеної ДТП автомобілю TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.06.2020 року по справі № 638/6089/20, відповідача визнано винним в настанні ДТП. Цивільно правова відповідальність ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП була застрахована ПАТ « Страхова Група «ТАС» за полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6824718 від 24.12.2019 року, пунктом 5 вказаного вище полісу передбачено франшизу в розмірі 1500,00 грн. Відповідно до рахунку на оплату Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОАРТ ЛТД» № 2391 від 27.04.2020 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 117542,90 грн. За вирахуванням розміру франшизи на користь потерпілого власника автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивачем було виплачене страхове відшкодування в розмірі 116042,90 грн., що підтверджується платіжним дорученням АТ «СГ «ТАС» № 109071 від 07.07.2020 року. Поліс обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6824718 від 24.12.2019 року укладено з ОСОБА_4 , який є пенсіонером відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 , на підставі чого страхувальнику ОСОБА_4 , на 50% було зменшено страховий платіж за полісом страхування. 07.07.2020 року позивачем на адресу відповідача були направлені регресні вимоги, одну з яких було отримано 10.07.2020 року.

У відзиві на позов, наданому відповідачем, останній просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що на момент ДТП цивільно-правову відповідальність було застраховано Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6824718 від 24.12.2019 року, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100000 (сто тисяч )грн. за вирахуванням франшизи у розмірі 1500 грн., тобто ліміт відповідальності становить 98500 (дев`яносто вісім тисяч п`ятсот) грн. Розмір завданої шкоди становить 117542,90 грн., а з вирахуванням франшизи - розмір страхової виплати становить 116042,90 грн. Відповідач вказує на те, що позивач просить стягнути з нього кошти в сумі 58021,45 грн, що вважає неправомірним, так як покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страховика на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176 цс 18. Розмір шкоди, завданої при ДТП, становить 117542,90грн. та встановлювався він на підставі рахунку на оплату Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОАРТ ЛТД» № 2391 від 27.04.2020року, а експертного висновку з даного питання проведено не було. Проте розмір завданого збитку при настанні страхового випадку повинен визначатися виключно звітом (актом) про оцінку майна. Враховуючи вищевикладене, відповідач вказує на те, що правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення компенсації виплаченого страхового відшкодування - немає.

У відповіді на відзив позивач вказує, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, відповідачем, ОСОБА_1 , не доведено належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС».

В судове засідання представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та без участі відповідача, просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Суд, дослідивши надані суду докази, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 квітня 2020 року в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля RENAULT MEGANE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 ( відповідача у справі) та автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , під керуванням водія, ОСОБА_3 . Внаслідок зазначеної ДТП автомобілю TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , завдано механічних пошкоджень.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 340,00 грн. ( а.с.8-9).

06 травня 2020 року власник пошкодженого автомобіля TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування ( а.с.45), визначеного страховим актом № 14402/42/920 від 03.07.2020 року ( а.с.46,47) і 07 липня 2020 року за платіжним дорученням № 109071 АТ « СГ « ТАС» сплачено Автоарт ЛТД страхове відшкодування згідно договору № АО6824718 від 24.12.2019 року ( а.с.48)

07 липня 2020 року АТ « СГ» ТАС» заявив вимогу ОСОБА_1 , направивши письмове повідомлення ( а.с.49-51, 54-56).

Матеріали справи містять копію полісу № АО/6824718 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 24.12.2019 року , страхувальником у якому є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , забезпечений транспортний засіб автомобіля RENAULT MEGANE, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а.с.10).

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Цивільним кодексом України, Законом N 1961-IV та іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» (далі - Закон) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (надати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 18 Закону для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У ч. 2 ст. 1187 ЦК України зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з цим, у відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Нормами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до підпункту "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону N 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону N 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Разом з тим за наявності підтверджених документально поважних причин відсутності такого повідомлення підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-186цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-1253цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами України.

Згідно з положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами

цього підпункту.

Згідно зі ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Е з - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Така правова позиція, викладене в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 910/5001/17.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановленні вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.

Пунктами 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, встановлено, що значення Е приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Винятком, стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.

Матеріали справи місять копію рахунку на оплату № 2391 від 27.04.2020 року на суму 117542,90 грн., у тому числі ПДВ: 19590,48 грн., який дійсний до сплати до 27.04.2020 року ( а.с.43,44), однак матеріали справи не містять доказів проведення оплати ремонту автомобіля на час виплати страхового відшкодування, оскільки відповідно до копії платіжного доручення від 07 липня 2020 року № 109071, яке міститься в матеріалах справи (а.с.48) страхове відшкодування в сумі 116042,90 грн. згідно договору № АО/6824718 від 24.12.2019 року виплачено ТОВ « АВТОАРТ ЛТД». Із акту виконаних робіт № ДД-011445 від 31 липня 2020 року вбачається, що вартість послуг та складових частин становить 108287,20 грн, у тому числі ПДВ 18047,87 грн (а.с.109-110), а отже на час виплати страхового відшкодування відновлювальний ремонт автомобіля виконаний не був, доказів того, що проводилась товарознавча експертиза для встановлення вартості відновлювального ремонту матеріали справи не містять, клопотань про проведення вказаної експертизи від позивача не надходило, а тому суд не має можливості встановити розмір шкоди завданої ДТП.

Також, суд звертає увагу на те, що акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) ( а.с.30-32) не має підпису страхувальника / потерпілого, а лише зазначено " по Viber".

Щодо суб`єктності звернення позивача із позовом в порядку регресу до відповідача - ОСОБА_1 , то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1.4 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, - є страхувальник (юридична особа, власник) та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Слід зазначити згідно ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право страховика на подання регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, виникає у разі:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

Отже, ст.38 вказаного спеціального Закону передбачає право страховика та Моторного (транспортного) страхового бюро України на звернення з регресним позовом до визначеного кола суб`єктів і саме за наявності передбачених цією статтею умов.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 340,00 грн. ( а.с.8-9).

Автомобіль Toyota Rav 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.21-22).

Автомобіль Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким на час ДТП керував відповідач ОСОБА_1 , належить на праві власності ОСОБА_4 (а.с.16-17).

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/6824718 зі строком дії з 26 грудня 2019 року до 25 грудня 2020 року включно, забезпечено транспортний засіб Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Поліс укладено між страховиком - АТ "СГ "ТАС" (приватне) та страхувальником ОСОБА_4 (а.с.10).

Із заявою на виплату страхового відшкодування до АТ "СГ "ТАС" (приватне) 06 травня 2020 року звернувся ОСОБА_2 (а.с. 45).

Згідно актів виконаних робіт №ТД-011445 від 31.07.2020р. та №ТД-012988 від 04.08.2020р., не підписаних замовником - ОСОБА_2 , вартість робіт, запасних частин, вузлів, матеріалів, склала 108 287,20 грн. та 1 663,20 грн. відповідно.

Отже, відповідач ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу, володів транспортним засобом на законних підставах, приймаючи до уваги, що позивачем не надано жодного доказу який би надавав йому право вимагати відшкодування шкоди в порядку регресу саме з відповідача, як з водія забезпеченого транспортного засобу, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, тобто, жодна із умов, визначена у ст. 38 Закону відсутня, у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. оскільки позивачу відмовлено у задоволені позовних вимог в повному обсязі, судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити Приватному акціонерному товариству «Страхова група «ТАС» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М.П. Одарюк

Повний текст рішення виготовлено 28 грудня 2020 року.