КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/5472/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3753/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Медведського М.Д., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у володінні та користуванні 3/4 частинами житлового будинку АДРЕСА_1 . та 3/4 частками земельної ділянки площею 0,1492 га з кадастровим номером :02:002:0096, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та вселити її в зазначений будинок. У разі задоволення позовних вимог просила стягнути з відповідача 768,40 грн. сплаченого судового збору та витрати, пов`язані з правовою допомогою адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 , 1945 року народження. Відповідач ОСОБА_1 перебувала з її батьком в шлюбі, тому є спадкоємицею за законом 1/4 частини спадщини. Також вказувала, що оскільки її батько не залишив заповіту, відповідно до ст. 1261 ЦК України, вона, як його рідна донька, є спадкоємицею першої черги за законом 1/4 частини.

Зазначала, що у передбачений законом строк 28 вересня 2016 року звернулась до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після померлого батька, а її сестри ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися із заявами про відмову від прийняття спадщини на її користь. Проте позивач не мала можливості оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/4 частки, з урахуванням 1/2 частки спадщини, від якої відмовились на її користь сестри, оскільки дружина батька - ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 без шлюбу та визнання за нею права власності на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1492 га з кадастровим номером :02:002:0096, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за цією ж адресою. Рішенням суду від 27 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено в повному обсязі, а рішення ОСОБА_1 не оскаржувалось та набрало законної сили.

Вказувала, що ОСОБА_1 є власницею 1/4 частини будинку та 1/4 земельної ділянки, та проживала в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з її батьком на момент його смерті, при цьому в будинку знаходяться її особисті речі та майно.

Так, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року за позивачем визнано право власності на 3/4спадкового майна її батька та здійснено реєстрацію права власності за нею на 3/4 житлового будинку АДРЕСА_1 . та 3/4 частками земельної ділянки площею 0,1492 га з кадастровим номером :02:002:0096.

Враховуючи те, що відповідач не проживає за вказаною вище адресою, чинить позивачу перешкоди у користуванні своєю часткою, позивач не має можливості потрапити в будинок та користуватись ним як співвласник, тому просила позов задовольнити (а.с. 2-6).

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у володінні та користуванні ОСОБА_2 3/4 частинами житлового будинку АДРЕСА_1 . та земельною ділянкою площею 0,1492 га з кадастровим номером :02:002:0096, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та вселено ОСОБА_2 в зазначений будинок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. (а.с. 53-56).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення відмовлено (а.с. 80, 81-82).

Не погодившись із заочним рішенням суду, 27 грудня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 серпня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 83-92).

В апеляційній скарзі зазначив, що право позивача на спадщину (майнове право) є безумовним, але її право власності на спадкове майно, як на об`єкт нерухомого майна виникає після видачі їй свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно, проте, позивач не отримала свідоцтво про право на спадщину, із якого би вбачалася її частка у спірному спадковому майні, що дало б суду законні підстави для вирішення питання про захист її прав, і задоволення позовної заяви про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення. Також зазначив, що у своєму позові позивач посилалася на те, що відповідач висловила небажання впускати її до будинку та висунула умову продати будинок та провести з нею розрахунок за належну їй частку, а також, що відповідач не впускає позивача до будинку та відмовляється передати ключі, однак, вказані обставини не відповідають дійсності, що підлягає встановленню у судовому засіданні по справі шляхом допиту відповідача у якості свідка по даній справі, а копія заяви до Святошинського УП ГУНП в м. Києві та копія звернення до ПАТ «Київобленерго» та «КиївоблгазЗбут» не є доказом на підтвердження заявлених позовних вимог (а.с. 83-92).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Домітращук І.М. підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, представник ОСОБА_2 - адвокат Ємець С.М. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. ОСОБА_1 була сповіщена під особистий підпис про що є відмітка працівників пошти. ОСОБА_2 була сповіщена телефонограмою, що забезпечує фіксацію такого повідомлення. Факт належного сповіщення сторін визнали їх представники адвокат Домітращук І.М., адвокат Ємець С.М. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання(а.с. 100-112).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Задовольнивши позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем того факту, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні своєю часткою нерухомого майна.

З таким висновком суд апеляційної інстанції погодився з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який є батьком позивачки у справі ОСОБА_2 (а.с. 9)

Відповідач ОСОБА_1 перебувала із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому за життя майно, тому позивач та відповідач звернулися з заявами про прийняття спадщини до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори.

28 вересня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись із заявами до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, в яких відмовились від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 на користь своєї рідної сестри ОСОБА_2 (а.с. 12-18)

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 жовтня 2016 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом.(а.с. 15)

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на майно: 3/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 213,7 кв.м., житловою площею 61 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, та 3/4 частини земельної ділянки площею 0,1492 га з кадастровим номером :02:002:0096, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в порядку спадкування за законом.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 3/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 213,7 кв.м., житловою площею 61 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, та 3/4 частини земельної ділянки площею 0,1492 га з кадастровим номером :02:002:0096, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 12-18).

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_2 є власником 3/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_2 є власником 3/4 частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0096, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Так, вказане нерухоме майно є спільною частковою власністю ОСОБА_2 , яка є власницею 3/4 частини, та ОСОБА_1 , яка є власницею 1/4 частини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. 3 ст. 358 ЦК України).

У постанові від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в ч. 1 ст. 317 ЦК України, у тому числі й право володіння.

За змістом ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Разом з тим, суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Так, позивач направляла поштою відповідачу письмову вимогу, в якій пропонувала надати їй ключі від будинку та прибудинкових споруд, перевірити наявність особистих речей в будинку, наявність боргів за комунальні послуги та провести переговори щодо подальшого порядку користування будинком, проте, відповіді не отримала (а.с.19-20, 21).

Маючи намір реалізувати своє право на користування власністю вона звернулась із відповідною заявою до Святошинського УП ГУНП в м. Києві, що підтверджується талоном-повідомленням №9430 від 05 березня 2019 року (а.с. 29).

Про розгляд справи районним судом відповідач ОСОБА_1 була сповіщена особисто, про що у справі є докази (а.с. 42, 46-50).

Урахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач як власник 3/4 частини житлового будинку та земельної ділянки має законне право на володіння, користування та розпорядження своєю часткою та довела, що відповідач перешкоджає їй користуватися цим майном.

Інші доводи апеляційної скарги, у т.ч. посилання на неотримання позивачем свідоцтва про право на спадщину, не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За наведених обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 07 лютого 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова