Провадження № 2/522/693/20
04 лютого 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді Бондар В.Я.,
за участі секретаря судового засідання Грищук В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
Ухвалою суду від 06.09.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків у позові.
16.09.2019 року позивачем усунуті недоліки в позові.
Ухвалою суду від 17.09.2019 року провадження у справі відкрите, встановлено порядок загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 07.11.2019 року.
У підготовчому засіданні 09.12.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 04.02.2020 року, а також поновлено позивачеві строк на подання доказів та долучено, надані позивачем докази, до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 10.12.2019 року повернуто заявнику заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.
Ухвалою суду від 26.12.2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
У судове засідання 04.02.2020 року сторони не з`явились, про дату, час та місце були повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку.
Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, на підставі наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 12.01.2009 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради.
Власником квартири АДРЕСА_2 , що розміщена над квартирою позивача, є ОСОБА_2 , інформація про що розміщена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, доступ до якого має суд, а отже ця обставина, відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України,визнається судом загальновідомою та такою, що не потребує доказування.
Згідно Акту про залив (затоплення) квартири від 31.10.2017 року, який затверджений Головою ОСББ «Два платана» ОСОБА_4 , 31.10.2017 року стався залив квартири АДРЕСА_1 та встановлено, що вода надходить з вище розміщеної квартири АДРЕСА_3 , при проведенні огляду якої встановлений її залив.
Згідно Акту про залив (затоплення) квартири від 27.09.2018 року, який затверджений Головою ОСББ «Два платана» ОСОБА_4 , 25.09.2018 року стався залив квартири АДРЕСА_1 та встановлено, що вода надходить з вище розміщеної квартири АДРЕСА_3 , внаслідок недотримання власником цієї квартири правил користування приміщеннями житлових будинків.
Згідно Звіту №9544 про незалежну оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок залиття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , який складено ФОП « ОСОБА_5 » 03.02.2019 року, вартість збитків, що виникли внаслідок залиття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 складає 220410,33 грн.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №46 від 28.02.2019 року, ОСОБА_1 сплатила ФОП « ОСОБА_5 » за визначення матеріальних збитків квартири за адресою: АДРЕСА_4 , суму в розмірі 5000,00 грн.
Будь-яких доказів на спростування як обставин заливу квартир, так і суми понесених позивачем збитків, відповідачем не надано.
Згідно положень ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Виходячи з вимог ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Також, у справі № 6-2125цс16 від 23.07.2017 року ВСУ зазначив, що «що відповідно до ст. 60 ЦПК України обов`язок доведення факту залиття квартири покладено на позивача. Зокрема, останній до матеріалів позовної заяви мав додати комісійний акт, складений за участю представників обслуговуючої організації, яким би було зафіксовано сам факт затоплення, а також докази причин затоплення та розміру завданих збитків».
Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»
«Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини».
У відповідності до правового висновку Верховного суду України по справі № 6-183цс14 на підставі постанови від 03.12.2014 року «Окрім того законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір; наведене положення закону судами під час розгляду справи не враховано».
Під час розгляду справи №6-1646ск на підставі Ухвали від 20.04.2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ зроблено висновок, що «Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду існує презумпція завдавача шкоди, згідно якої не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини».
Також, під час розгляду справи 753/7281/15-ц за постановою Верховного Суду України від 23.01.2018 року встановлено висновок, що «Законодавець закріпив презумпцію вини заподіювана шкоди й поклав на нього обов`язок доведення її відсутності».
Верховним Судом України на підставі розгляду справи 61-3657св18 та винесеної Ухвали від 14.02.2018 року зроблено висновок, що «частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди».
Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Яка в даному випадку не спростована відповідачем.
За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 про стягнення суми матеріальної шкоди в сумі 225410,33 грн., яка завдана, внаслідок залиття її квартири з квартири, яка належить відповідачу.
Крім того, відповідно до положень ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно положень ст.. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини
У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачеві було завдано моральних страждань, що виразились у докладанні додаткових зусиль та часу для організації свого життя, руйнації життєвих планів, приниженні її честі, гідності, як наслідок тривалий відрив Позивача від звичного способу життя, які спричинені пошкодженням її майна, ігноруванням ситуації з боку відповідача, наслідками замокання стін її житла в зимовий період, появи цвілі та грибків у квартирі.
При цьому, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що глибина та характер моральних страждань, які спричинені позивачці, має бути оцінений в сумі 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди.
За таких обставин, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позову ОСОБА_1 , а відтак задовольняє її вимоги частково, стягуючи на її користь з відповідача моральну шкоду у сумі 2000 грн.
Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню виплати по оплаті суми судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2274,00 грн.
Належні докази щодо понесення позивачем інших судових витрат, суду не надані.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 ) матеріальну шкоду в розмірі 225410 (двісті двадцять п`ять тисяч чотириста десять) гривень 33 копійки та моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 ) суму судового збору у розмірі 2274 (дві тисячі двісті сімдесят чотири) гривні 00 копійок.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 10.02.2020 року.
Суддя: В.Я.Бондар