Номер провадження: 88-ц/813/22/20
Номер справи місцевого суду: 521/3802/16-ц
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 (третя особа - Департамент міського господарства Одеської міської ради) про визнання частково недійсним розпорядження про приватизацію, свідоцтва про право власності на житло, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом ОСОБА_1 та, з урахуванням уточнень, просили:

визнати частково недійсним розпорядження про приватизацію № 187933 від 21 квітня 2005 року в частині незаконного включення до квартири частини балкону-галереї, позначеної в технічній документації як веранда площею 3,2 кв. м та 3,9 кв. м;

визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 21 квітня 2005 року № НОМЕР_1 ;

зобов`язати відповідача знести дві позаквартирні перегородки, які розташовані на другому поверсі у допоміжному приміщенні дерев`яного балкону-галереї загального користування.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2016 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи Департамент міського господарства Одеської міської ради.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було задоволено частково.

Визнано частково недійсними розпорядження про приватизацію № 187933 від 21 квітня 2005 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради; свідоцтво про право власності на житло від 21 квітня 2005 року № НОМЕР_1 , зареєстроване за № 3-22406.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року було скасовано та ухвалено нову постанову про задоволення позову.

Визнано частково недійсним розпорядження про приватизацію від 21 квітня 2005 року № 187933 та свідоцтво про право власності на житло від 21 квітня 2005 року № НОМЕР_1 , зареєстроване і записане в реєстрову книгу за № 3-22406, видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради в частині включення приміщення веранди, площею 3,2 кв. м та 3,9 кв. м до загальної площі квартири АДРЕСА_1 при проведенні приватизації вказаної квартири.

Зобов`язано ОСОБА_1 знести дві позаквартирні перегородки, встановлені у позаквартирному коридорі (галереї) на другому поверсі у будинку АДРЕСА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення. Постанову апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року залишено без змін. Поновлено виконання постанови апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року.

Ухвалою Малиновського районного суду від 23 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року за нововиявленими обставинами повернуто заявнику без розгляду. Роз`яснено ОСОБА_1 , що в порядку ч. 4 ст. 425 ЦПК України перегляду за нововиявленими обставинами може підлягати постанова апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року, якою ухвалено нове рішення по справі, і відповідна заява подається до Одеського апеляційного суду.

04 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 07 лютого 2018 року у зв`язку із нововиявленими обставинами.

Заявник посилається на те, що після звернення ОСОБА_1 до Одеської дистанції колії, 17 лютого 2020 року останньому стало відомо, що будинок, у якому знаходиться квартира заявника, був переданий за договором 25 вересня 2003 року Одеською залізницею до КП ДЕЗ Південно-Західне. До Акту приймання-передачі будинку було залучено поквартирну картку на належну ОСОБА_1 квартиру, загальна площа якої складає 35, 3 кв.м., житлова - 14, 7 кв.м. Таким чином, на думку заявника, даний факт підтверджує те, що відповідно до експлікації та технічних документів, визначені на плані будівлі приміщення повністю відносяться до квартири ОСОБА_1 , в тому числі і приміщення №1 та №2, які мають назву Веранда. Вказане спростовує факти того, що спірні приміщення були елементами загального користування та ніколи не створювали загальну площу галереї-балкону. ОСОБА_1 вважає, що вищевказані обставини мають істотне значення для вирішення справи, оскільки на їх підставі можна зробити висновок про наявність у заявника права власності на спірні приміщення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 необхідно відмовити, з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст. 429 ЦПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було задоволено частково.

Визнано частково недійсними розпорядження про приватизацію № 187933 від 21 квітня 2005 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради; свідоцтво про право власності на житло від 21 квітня 2005 року № НОМЕР_1 , зареєстроване за № 3-22406.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що переобладнання квартири відповідач здійснив самочинно, при приватизації житла неправомірно включив до складу своєї квартири частину коридору (галереї) загального користування.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року було скасовано та ухвалено нову постанову про задоволення позову.

Визнано частково недійсним розпорядження про приватизацію від 21 квітня 2005 року № 187933 та свідоцтво про право власності на житло від 21 квітня 2005 року № НОМЕР_1 , зареєстроване і записане в реєстрову книгу за № 3-22406, видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради в частині включення приміщення веранди, площею 3,2 кв. м та 3,9 кв. м до загальної площі квартири АДРЕСА_1 при проведенні приватизації вказаної квартири.

Зобов`язано ОСОБА_1 знести дві позаквартирні перегородки, встановлені у позаквартирному коридорі (галереї) на другому поверсі у будинку АДРЕСА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції, частково погоджуючись із висновком суду першої інстанції, зазначив, що, ухвалюючи рішення суд попередньої інстанції не вказав, в якій частині вказані документи підлягають визнанню недійсними. Також апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивачів про зобов`язання відповідача знести дві позаквартирні перегородки, встановлені у позаквартирному коридорі на другому поверсі будинку сторін, оскільки їх наявність створює перешкоди позивачам в користуванні позаквартирним коридором по усьому периметру.

Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення. Постанову апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року залишено без змін. Поновлено виконання постанови апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року.

При цьому, суд касаційної інстанції виходив з того, що згідно статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

За змістом статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є ті, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори та інші технічні приміщення).

Конституційний Суд України у справі № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року зазначив, що ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися і розпоряджатися цими приміщеннями.

Відтак, незалежно від того, хто прибудував перегородку, якщо вона зведена незаконно і порушує права інших осіб, та особа, яка нею володіє, повинна її знести.

Відповідні рішення компетентних органів щодо надання дозволу на встановлення перегородки на позаквартирному коридорі та включення новоутвореної веранди до складу квартири АДРЕСА_3 не приймались.

Згідно листа Малиновської районної адміністрації від 01 жовтня 2010 року «галерея - балкон» будинку АДРЕСА_4 є місцем загального користування.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Одеської області, в іншій справі визнано частково недійсними розпорядження від 01 жовтня 2002 року № 382 та свідоцтво про право власності на житло від 01 жовтня 2002 року, видані позивачам в частині включення приміщення веранди площею 5,1 кв. м до загальної площі квартири АДРЕСА_5 , при проведенні приватизації вказаної квартири. Зобов`язано ОСОБА_5 та ОСОБА_2 знести перегородку, встановлену в позаквартирному коридорі (галереї) на другому поверсі будинку АДРЕСА_4 між квартирою АДРЕСА_6 та квартирою АДРЕСА_7 .

Враховуючи наведене в сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для визнання недійсними розпорядження про приватизацію від 21 квітня 2005 року № 187933 та свідоцтва про право власності на житло від 21 квітня 2005 року № НОМЕР_1 в частині включення приміщення веранди, площею 3,2 кв. м та 3,9 кв. м до загальної площі квартири АДРЕСА_1 при проведенні приватизації вказаної квартири ОСОБА_1 . Оскільки приміщення веранди площею 3,9 кв. м та 3,2 кв. м є невід`ємною частиною позаквартирного коридору (галереї) загального користування, воно не підлягає приватизації і не може бути передано у приватну власність.

Обґрунтованим є й висновок про те, що наявність самовільних перегородок в позаквартирному коридорі на другому поверсі будинку АДРЕСА_4 створює перешкоди позивачам у користуванні позаквартирним коридором по усьому периметру, чим порушує їх права і законні інтереси.

Згідно зі ст.423 ЦПК України, підставами перегляду рішення або ухвали суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у скоєнні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

При цьому неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених у ст.423 ЦПК є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні, що переглядається.

Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами, якщо обставини, передбачені ст.423 ЦПК, відсутні, а є підстави для перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені ст.423 ЦПК, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ч.2 ст.423 ЦПК підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в стст.424-426 ЦПК.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд постанови апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилався на те, що після звернення ОСОБА_1 до Одеської дистанції колії, 17 лютого 2020 року останньому стало відомо, що будинок, у якому знаходиться квартира заявника, був переданий за договором 25 вересня 2003 року Одеською залізницею до КП ДЕЗ Південно-Західне. До Акту приймання-передачі будинку було залучено поквартирну картку на належну ОСОБА_1 квартиру, загальна площа якої складає 35, 3 кв.м., житлова - 14, 7 кв.м. Таким чином, на думку заявника, даний факт підтверджує те, що відповідно до експлікації та технічних документів, визначені на плані будівлі приміщення повністю відносяться до квартири ОСОБА_1 , в тому числі і приміщення №1 та №2, які мають назву Веранда.

Однак, вказані обставини не можуть бути визнані судом як нововиявлені, оскільки поквартирна картку на належну ОСОБА_1 квартиру, а також Довідки №874 від 18 червня 2013 року та №241 від 05 березня 2020 року, видані КП ЖКС Черьомушки, не є правовстановлюючими документами та не можуть бути підтвердженням наявності права власності заявника на спірні приміщення.

Дозвільно-погоджувальної документації державних органів, які за законодавством мають давати дозвіл на переобладнання та перепланування жилого будинку та жилого приміщення, давати висновок про відповідність державним будівельним нормам, вимогам протипожежної безпеки, санітарного нагляду та можливості прийняття в експлуатацію здійсненої реконструкції позаквартирного коридору та збільшення загальної площі квартири, шляхом включення до її загальної площі веранди площею 3,2 кв.м та 3,9 кв.м., до заяви про перегляд постанови апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року за нововиявленими обставинами не додано.

Крім того, Довідка №241 від 05 березня 2020 року, видана КП ЖКС Черьомушки, грунтується на даних технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН», а з постанови апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року вбачається, що відповідачами не було надано до суду доказів того, що КП «ОМБТІ та РОН», виготовляючи вказаний технічний паспорт для приватизації квартири АДРЕСА_1 , правомірно включило до складу даної квартири веранду площею 3,2 кв.м та 3,9 кв.м, яка фактично являється частиною позаквартирного коридору, збільшивши таким чином квартиру відповідача до загальної площі 34,2 кв.м.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 3.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», п.40).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18.11.2004 у справі «Pravednaya v. Russia», пп.27, 28).

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що обставини, вказані у заяві ОСОБА_1 , у розумінні положень ЦПК, не є нововиявленими, а тому вплинути на висновки суду при постановленні судового рішення не могли, у зв`язку із чим у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року за нововиявленими обставинаминеобхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 374, 390, 423, 429 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року за нововиявленими обставинами відмовити.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року залишити в силі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 07 жовтня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе