КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

провадження в апеляційній інстанції №22-ц/824/308/2020

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді- доповідача Білич І.М.

суддів Іванченка М.М., Болотова Є.В.

при секретарі Кемському В.В.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Солом`янського районного суду м. Києва Шереметьєвої Л.А.,

по цивільній справі № 760/11238/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,
в с т а н о в и л а:

У квітні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за яким просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі ј частки від усіх видів заробітку платника аліментів щомісячно до досягнення ним 23 років за умови продовження навчання.
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач є його батьком. На момент подання позову ОСОБА_4 є студентом 1 курсу, групи ІТ-82 факультету інформатики та обчислювальної техніки Київського політехнічного інституту ім. Ігоря Сікорського, денної форми навчання.
ОСОБА_2 в добровільному порядку матеріальної допомоги на його утримання не надає. Після досягнення ним повноліття не спілкується та не допомагає матеріально. Враховуючи, що йому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники та інші речі для навчання, звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року позов задоволено. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_4 на його утримання в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку/доходів, починаючи з 16 квітня 2019 року і до закінчення ним навчання 30 червня 2019 року, але не більше, ніж до досягнення позивачем 23 років. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив суд ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі Ѕ прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному дослідженні обставин справи.

Зокрема, судом при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано матеріального становища платника аліментів, змін в його сімейному стані, а також інших суттєвих обставин, які позбавляють відповідача можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Представником позивача подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому зазначається, що доводи апеляційної скарги відповідача в частині необхідності зменшення розміру аліментів визначених судом з підстав того, що судом не враховано що позивач є внутрішньо переміщеною особою яка отримує гарантовані виплати від держави, повністю забезпечується університетом всім необхідним для навчання, має пільги, як син, батько якого є учасником бойових дій не є правдивими та обґрунтованими. Слід також враховувати, що відповідач сплачував аліменти в розмірі ј частини до повноліття позивача. Не подаючи при цьому позовів щодо зменшення їх розміру, а відтак за своїми доходами мав змогу утримувати нову сімю, купити автомобіль, оплачувати навчання доньки його дружини. Відтак, визначений судом першої інстанції розмір аліментів є спів мірним рівнем заробітку відповідача та його достатку, тому рішення відповідає вимогам діючого законодавства.

У судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали з підстав, викладених у ній, та просили її задовольнити, ухваливши рішення про часткове задоволення позову шляхом стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі Ѕ прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Представник позивача подану апеляційну скаргу не визнала, заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Донецька серії НОМЕР_1 . Матір`ю позивача зазначена ОСОБА_5

18 вересня 2007 року шлюб між батьками позивача розірвано, про що Мар`їнським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області був зроблений актовий запис за № 257.
Відповідно до довідки Київського політехнічного інституту ім. Ігоря Сікорського № 137 від 21 лютого 2019 року позивач є студентом 1-го курсу денної форми навчання групи ІТ-82 факультету інформатики та обчислювальної техніки. Термін навчання визначений до 30 червня 2022 року.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції, виходив з потреби позивача у матеріальній допомозі та можливості відповідача таку допомогу надавати.
Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.
Так, відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання, факт потреби останнього у матеріальній допомозі є безумовним. Так, необхідність отримання належної освіти позбавляє позивача можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, указана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має необхідного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування.

Колегія суддів вважає, що не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи доводи відповідача в частині того, що позивач: навчається за державним замовленням; є особою, що внутрішньо переміщена; проживає у гуртожитку, однак має пільги з оплати проживання забезпечені відповідачем, як учасником бойових дій, а тому у ОСОБА_4 не має необхідності оплачувати всі зазначені ним витрати.
Так як за матеріалами справи вбачається, що ОСОБА_4 стипендії під час навчання не отримує, сплачує щомісячно кошти за проживання в гуртожитку, на облік як внутрішньо переміщена особа не ставав як за місцем своєї реєстрації так і по місцю навчання. Відповідачем також не надавалися позивачу документи на підтвердження його статусу « учасник бойових дій», що б дало можливість позивачу користуватися пільгами.

Згідно положень ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За змістом ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового

мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач, не заперечуючи проти стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, не погодився з їх розміром визначеним за рішенням суду.

На обґрунтування власної правової позиції послався на особливості сімейного та матеріального стану, додавши копії підтверджуючих документів до апеляційної скарги.
За положеннями ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи, що розгляд справи здійснювався судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників процесу, а матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження, колегія суддів вважає за можливе прийняти докази, подані ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції.

Зокрема, згідно доданих до апеляційної скарги документів слідує, що 27 червня 2015 року між скаржником та ОСОБА_6 був укладений шлюб, від якого спільних дітей вони не мають, однак дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі скаржником та знаходиться на його утриманні, також ОСОБА_8 перебуває на обліку як безробітна.
Згідно інформації, наданої військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України «Міжнародний міжвідомчий багатопрофільний центр підготовки підрозділів», відповідач з 21 липня 2018 року проходить військову службу у військовій частині на посаді начальника групи медичного забезпечення Навчального центру підготовки до спеціальних дій, є учасником бойових дій.
ОСОБА_2 щомісячно сплачує кошти за кредитом на автомобіль, а також має заборгованість перед АТ «КБ «ПриватБанк» за договором споживчого кредиту в розмірі 34 019,69 гривень.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначав, що його середньомісячний дохід становить 17-18 тисяч гривень. Указана обставина підтверджується поясненнями представника скаржника в суді апеляційної інстанції, а також довідкою про доходи відповідача (а.с. 60).
Беручи до уваги зазначені вище обставини відповідачем, також наявність можливості у позивача покращити своє матеріальне становище шляхом комунікації з батьком щодо оформлення пільг пов`язаних із статусом батька як « учасника бойових дій» колегія суддів вважає, що визначений судом в даному випадку розмір аліментів у вигляді ј частини від усіх видів доходу відповідача є завищеним, оскільки не враховує факт зміни сімейного стану та несення ним додаткових витрат.
На думку колегії суддів, розумним та справедливим розміром аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, з урахуванням розміру середньомісячного доходу ОСОБА_2 слід вважати 1/10 частини від усіх видів доходу відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового кладеного у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України про часткове задоволення позовних вимог з зазначених вище підстав.
У порядку положень ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768, 40 гривень

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 рокускасувати та постановити нове, за яким; позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 адреса реєстрації: АДРЕСА_1 : адреса проживання та листування: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , адреса : АДРЕСА_3 ) на його утримання щомісячно аліменти в розмірі 1/10 частини всіх видів його заробітку, починаючи з 16.04.2019 року і до закінчення ним навчання 30.06.2022 року, але не більше ніж до 23 років;

Стягнути з ОСОБА_2 768,40 гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: