Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3931/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд, Закарпатської області у складі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання С.С.Онисько, за участю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог- відділ реєстрації місця проживання Оноцької сільської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним вище позовом в обґрунтування якого посилається на те, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 29.11.2000 року.

В даному будинку значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 який вже близько двадцяти років, з моменту одруження, не проживає у вказаному житловому будинку, не користується ним, не несе витрат на його утримання, всі комунальні платежі, догляд за будинком та прилеглою до нього територією здійснюються позивачем ОСОБА_1 , особисто. Поважних причин, які б давали відповідачу ОСОБА_2 право на збереження за ним права користування житловим приміщенням, позивачу невідомо.

Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач ОСОБА_2 , не проживає, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідачем, чим об`єктивно порушуються права позивача, крім того дана обставина впливає на розмір призначення субсидії на житлово-комунальні послуги, тому позивач змушений звернутися за захистом до суду.

Між сторонами не має ніяких домовленостей на рахунок проживання і користуванням належним мені майном.

Оскільки будинок належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, а відповідач фактично не проживає в даному будинку, та припинив користуватися житловим будинком, позивач вважає, що відповідач втратив право користування цим житлом.

Позивач ОСОБА_1 , в судовому засіданні вимоги заявленого позову підтримав повністю та просив суд такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 , в судовому засіданні вимоги заявленого позову не визнав, поскільки не може поставити себе на реєстраційний облік за іншою адресою, поскльки в будинок який він хоче прописатися, не прийнятий до експлуатації.

Представник Оноцької сільської ради Виноградівського району, будучи належним чином повідомленим про день, час і месце розгляду справи в судове засідання не з"явився, однак подав до суду письмову про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 29.11.2000 року (а.с.7).

В даному будинку значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 який вже близько двадцяти років, з моменту одруження, не проживає у вказаному житловому будинку (а.с.10), не користується ним, не несе витрат на його утримання, всі комунальні платежі, догляд за будинком та прилеглою до нього територією здійснюються позивачем ОСОБА_1 , особисто. Поважних причин, які б давали відповідачу ОСОБА_2 право на збереження за ним права користування житловим приміщенням, позивачу невідомо.

Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач ОСОБА_2 , не проживає, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідачем, чим об`єктивно порушуються права позивача, крім того дана обставина впливає на розмір призначення субсидії на житлово-комунальні послуги, тому позивач змушений звернутися за захистом до суду.

Між сторонами не має ніяких домовленостей на рахунок проживання і користуванням належним мені майном.

Згідно приписів ч. 1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Це звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.

Згідно положень ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто відповідач, без згоди позивача (власника), використовує належну йому власність для свого реєстраційного обліку. Така реєстрація відповідача є перешкодою для позивача у повному розпорядженні і користуванні належною йому власністю - квартирою, тобто ця реєстрація порушує її права власності.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, "власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном".

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації.

При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням слід керуватися роз`ясненнями абзацу 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. №9.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. З Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України «Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».

Отже, судом встановлено факт відсутності відповідача у будинку понад встановлені законом строки, без поважних причин, оскільки жодних перешкод в користуванні таким зі сторони позивача не чинилося.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 80, 81, 223, 247, 258, 259, 263-265, ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог- відділ реєстрації місця проживання Оноцької сільської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням- задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , таким, що втратив право на користування жилим будинком по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 (дані про ІПН в матеріалах справи відсутні) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 ( НОМЕР_1 ), судові витрати по справі в розмірі судового збору в розмірі 768 грн.40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст Рішення виготовлено 10.02.2020 року.

ГоловуючийА. А. Надопта