ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5977/20 Справа № 215/1377/18 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання : Євтодій К.С.

сторони справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - Тернівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року, постановлену суддею Квятковським Я.А. у м. Кривому Розі, (відомості про дату складання повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії Тернівського відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) надалі -ДВС), про визнання дій державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Гнаткової О.Г., щодо винесення постанови про відкриття провадження від 20.02.2020 року ВП №61313676 неправомірними та зобов`язання при здійсненні виконавчого провадження, діяти у межах і у спосіб передбачений законом. Посилається на те, що державним виконавцем порушено вимоги ст.2, 4, 11, 18, 28 Закону України "Про виконавче провадження", а також невчасно скаржнику направлено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61313676 від 20.02.2020 року..

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 рокускаргу ОСОБА_1 на дії Тернівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) щодо винесення постанови про відкриття провадження залишено без розгляду, на підставі ст. 126 ЦПК України.

Не погоджуючись із ухвалою суду, скаржник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального законодавства ставить питання про скасування ухвали суду та повернення справи для продовження розгляду скарги по суті заявлених вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що скаржниця не пропустила строк, оскільки скаргу нею подано в десятиденний строк з моменту отримання копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Скаржник вважає, що суд першої інстанції обмежив її право на доступ до правосуддя.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку скаржника та представника державної виконавчої служби в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах скарги, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Залишаючи без розгляду скаргу скаржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що скаржник звернувся до суду з пропуском строку установленого ст.449 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20.02.2020 року державним виконавцем Тернівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Гнатковою О.Г., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61313676 з примусового виконання виконавчого листа №215/1377/18 від 28.03.2019 року, виданого Тернівським районним судом міста Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Криворіжгаз» залишок боргу в сумі 44431, 69 грн. (а.с. 5).

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України встановлено строк для звернення зі скаргою, зокрема, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» строки звернення заявника зі скаргою до суду є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» за заявою № 3236/03 зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункт 34 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьев проти України» за заявами № 17160/06 та N 35548/06).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

При цьому, ЦПК України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Відповідно до ст.122 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Підставою для залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця про відкриття виконавчого провадження був пропуск скаржником, встановленого законом процесуального строку на оскарження дій державного виконавця.

У Постанові №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», яка на даний час є чинною, зазначено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги ( на даний час указані норми Закону України «Про виконавче провадження» наявні в новому Законі Україні «Про виконавче провадження» у пунктах 4,5 ч. 4 ст. 74).

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК ( на даний час в редакції ЦПК 2017 року ст.185).

Так, відповідно до ЦПК України, порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця під час виконання судового рішення, міститься у Розділі VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця під час виконання судового рішення - це вид непозовного цивільного судочинства, що врегульоване спеціальним розділом VII ЦПК України, у порядку якого здійснюється судовий контроль за виконанням судових рішень.

Системний та логічний аналіз зазначених норм закону, дає підстави вважати, що скарга на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця під час виконання судового рішення повинна відповідати лише загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК.

Так, розділом VІІ ЦПК України не встановлено спеціальних вимог до змісту та форми скарги на дії приватного/державного виконавця.

Таким чином, застосовуючи аналогію закону, скарга повинна відповідати вимогам, встановленим до позовної заяви у ст. 175 ЦПК України.

Отже, у випадку невідповідності указаного документа вимогам, встановленим до нього, застосуванню підлягають положення ст. 185 ЦПК України.

Так, за змістом ч.ч.1-3ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При цьому, слід зазначити, що, ОСОБА_1 , оскаржуючи постанову про відкриття виконавчого провадження №61313676 від 20.02.2020 року, в самій скарзі посилається на незаконність винесеної постанови, на те, що постанову в установленому законом порядку вона не отримувала, в апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що строк на подачу скарги вона не пропустила,оскільки отримала постанову засобами Укрпошти 23 березня 2020 року, звернувшись в суд із скаргою 02 квітня 2020 року (направила скаргу засобами поштового зв`язку, що підтверджено конвертом, ас.6), тобто у встановлений законом десятиденний строк, що не було належним чином перевірено судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не маючи доказів щодо дати отримання скаржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження мав застосувати норми статті 185 ЦПК України та залишити скаргу без руху для надання ОСОБА_1 доказів на підтвердження обставин, викладених у скарзі, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, залишивши скаргу ОСОБА_1 на дії Тернівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) без розгляду з підстав, встановлених положеннями ст..ст.126, ч.1 ст 449 ЦПК України.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року скасувати.

Цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Тернівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про відкриття виконавчого провадження, направити для продовження розгляду до Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: