Справа № 431/2873/20
Провадження № 22-ц/810/601/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачі Головне управління національної поліції у Луганській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 10 серпня 2020 року, постановлену Старобільським районним судом Луганської області у складі: судді Кудрявцева І.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Луганській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом, який мотивував тим, що 08 червня 2017 року до Старобільського ВП ГУНП в Луганській області надійшла заява позивача про вчинення відносно нього з серпня по грудень 2016 року співробітниками бухгалтерії Луганської міської станції швидкої допомоги злочину, передбаченого статтею 356 КК України, у зв`язку із чим позивачу була спричинена майнова шкода у розмірі 4269,39 грн (утримання із заробітної плати, яка є єдиним джерелом існування позивача та всупереч встановленому Закону України «Про виконавче провадження» до 70 % грошових коштів) та численою бездіяльністю слідчого у вказаному кримінальному провадження, з приводу чого позивач як потерпілий у вказаному кримінальному провадженні неодноразово був змушений відновлювати свої порушені права, чим позивачу завдано моральної шкоди, розмір якої ОСОБА_2 визначено у розмірі 79810,61 грн.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 29 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 175 ЦПК України та надано позивачу 10-ти денний строк для усунення недоліків та зазначено, що в порушення п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК у позовній заяві не зазначено посилання на докази, що підтверджують заподіяння шкоди потерпілому внаслідок неправомірних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, докази, що підтверджують обставини заподіяння та розмір матеріальної шкоди, не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, підстави для звільнення позивача від сплати судового збору, підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самими предметом та з тих самих підстав.

На виконання ухвали суду про залишення заяви без руху позивачем у визначений судом строк надано уточнену позовну заяву та клопотання про призначення судово-психологічної експертизи на предмет наявності моральної шкоди та орієнтовного розміру грошової компенсації за завдані страждання.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 10 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Луганській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 з підстав не зазначення посилання на докази заподіяння шкоди потерпілому внаслідок неправомірних рішень, дій чи бездіяльності слідчого і в описовій частині уточненої позовної заяви зазначено, що числена бездіяльність слідчого, внаслідок якої було завдано шкоди потерпілому, є основним предметом доказування та її встановлення у цій справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає вказану ухвалу необґрунтованою та незаконною, тому просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, оскільки висновки суду, які стали підставою для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви, грунтуються на помилковому застосуванні норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху суд зобов`язаний не тільки зазначити недоліки позовної заяви, але також вказати спосіб і їх усунення.

Суд, в порушення зазначеної норми процесуального права, вказавши на недоліки позовної зави, не вказав на спосіб їх усунення, зокрема, не вказав належний до сплати розмір судового збору та реквізити для його сплати.

Крім того, безпідставним є посилання суду як на недолік позовної заяви на відсутність у позовній заяві посилань на докази, що підтверджують заподіяння шкоди, оскільки позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки не може бути підставою для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися із письмовими та електронними доказами, висновками експерта, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Отже, ЦПК України встановлює обов`язок позивача зазначити у позовній заяві докази, що підтверджують вказані обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а на суд обов`язок безпосередньо дослідити докази під час розгляду справи, однак, не надає суду право на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі вирішувати питання щодо належності та допустимості цих доказів.

При цьому, в статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є, зокрема, остаточне визначення предмету спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Також згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі, може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання.

А відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як не може вважатись недоліком позовної заяви у розумінні норм цивільного процесуального права неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, оскільки неподання такого розрахунку може бути підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПК України).

В уточненій позовній заяві позивачем зазначено про те, що ним на момент звернення до Старобільського районного суду Луганської області із теперішнім позовом не подано іншого цивільного позову до відповідачів у справі з таким же предметом і з тих самих підстав, які вказані у цій позовній заяві, до іншого суду та вкотре обґрунтовано на власний розсуд свої позовні вимоги із посиланням на відповідні докази.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ст. 1, 3 ЦК України, ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Оскільки питання про можливість відкриття провадження у справі вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали та порушення прав позивача на вільний доступ до правосуддя, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Що стосується вимог скарги про стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору за подачу апеляційної скарги, то такі вимоги є передчасними та за містом часини першої статті 141 ЦПК України питання про розподіл судових витрат вирішується судом пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 10 серпня 2020 скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 24 вересня 2020 року.

Судді: