Постанова

Іменем України

21 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 658/1783/18

провадження № 61-6630св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 листопада 2018 року у складі судді Марків Т. А. та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Майданіка В. В., Кутурланової О. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Позовна заява мотивована тим, що житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , знаходяться у власності ОСОБА_3 на підставі договорів дарування від 10 червня 2016 року, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

В провадженні Каховського міськрайонного суду Херсонської області знаходиться цивільна справа № 658/2068/17 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування вказаних житлового будинку та земельної ділянки.

В рамках вказаної справи № 658/2068/17 ухвалою суду від 21 вересня 2017 року було накладено арешт на зазначені житловий будинок та земельну ділянку. Про накладення арешту було достовірно відомо ОСОБА_3 , оскільки 20 вересня

2017 року її представником безпосередньо до суду було надано заперечення на заяву про забезпечення позову, а також 19 вересня 2017 року - заяву про відкладення розгляду справи, призначеного на 20 вересня 2017 року.

Однак, не зважаючи на накладення арешту ухвалою суду від 21 вересня 2017 року, в той же день, але після постановлення ухвали, ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 спірні договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.

Метою укладення оспорюваних договорів було ускладнення реального виконання можливого рішення суду про задоволення позову у справі № 658/2068/17.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 , укладені 21 вересня 2017 року кожний між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчені кожний приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Коршуновою Л. А., зареєстровані кожний в реєстрі за номером відповідно 587, 588.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений

21 вересня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Коршуновою Л. А., зареєстрований в реєстрі за № 587.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений

21 вересня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Коршуновою Л. А., зареєстрований в реєстрі за № 588.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачу ОСОБА_3 було відомо про оспорювання позивачами в судовому порядку договорів дарування, про подання ними заяви про забезпечення позову, про дату, час і місце судового засідання, а тому вона могла припустити можливість вжиття судом заходів забезпечення позову. Також суд виходив з того, що як необізнаність відповідачів про постановлену ухвалу про забезпечення доказів, так і ненадходження цього судового рішення на момент укладення спірних договорів на виконання органів державної виконавчої та реєстраційної служб, не мають правового значення - за змістом статті 153 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ухвала про забезпечення позову виконується негайно, а її оскарження не зупиняє виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційні скарги адвоката Стукан Ю. О., діючої в інтересах ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 листопада 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційні скарги адвоката Стукан Ю. О., діючої в інтересах ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Додатковим рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області

від 15 квітня 2019 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

25 березня 2019 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 листопада 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок судів попередніх інстанцій про обізнаність ОСОБА_3 із забороною відчуження вказаних об?єктів нерухомого майна ґрунтується на припущеннях. У постановах Верховного Суду України

від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, від 18 січня 2017 року у справі

№ 6-2552цс16, від 24 травня 2017 року у справі № 6-640цс17, а також у постановах Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справі № 727/9372/16-ц та від 11 липня 2018 року у справі № 509/5216/13-ц зроблено висновок, що лише у разі встановлення обізнаності особи з вжиттям судом заходів забезпечення позову, тобто обізнаності особи з встановленим щодо неї таким забезпеченням обмеженням, яке не було зареєстроване у відповідному реєстрі, недодержання вказаного обмеження може спричинити настання для такої особи негативних наслідків, в тому числі у вигляді визнання недійсним укладеного нею правочину з предметом обмеження.

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області

від 05 листопада 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду

від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Каховського міськрайонного суду Херсонської області.

У травні 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_4 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 листопада 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Статтею 14 ЦПК України 2004 року визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 цього Кодексу).

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. Така ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень (стаття 153 ЦПК України 2004 року).

Згідно з частиною восьмою статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ним особи.

Разом з тим, правочин щодо відчуження майна, яке перебуває під арештом, може бути визнано недійсним за позовом заінтересованої особи, незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час його укладення, якщо про встановлену заборону сторонам правочину було відомо.

До таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постановах від 25 травня 2016 року у справі

№ 6-605цс16, від 24 травня 2017 року у справі № 6-640цс17 та від 18 січня

2017 року у справі № 6-2552цс16, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18) та Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 404/6619/17 (провадження № 61-10105св19).

Установивши, що спірні правочини були укладені після постановлення Каховським міськрайонним судом Херсонської області ухвали від 21 вересня 2017 року, якою було накладено арешт на зазначені житловий будинок та земельну ділянку

(а. с. 16-17), про постановлення якої ОСОБА_3 було відомо, суди зробили правильний та обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог, оскільки правочин щодо відчуження майна, яке перебуває під арештом, може бути визнано недійсним за позовом заінтересованої особи, незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час його укладення.

Обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до неправильного тлумачення висновків суду касаційної інстанції та до переоцінки доказів, що в силу приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 листопада

2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 листопада

2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 лютого 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська