ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Харків

Справа № 635/2622/17

Провадження № 22-ц/818/2446/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Кругової С.С.

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

треті особи: Київський відділ державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області

особа, яка подає апеляційну скаргу: ОСОБА_3

представник особи, яка подає апеляційну скаргу: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання права власності на майно, виключення з акту опису та арешту майна, звільнення з-під арешту,

з апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в особі ОСОБА_4 , на рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року, постановлене в складі судді Токарєвої Н.М.,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив визнати договір купівлі-продажу гаражу № НОМЕР_1 , площею - 22,90кв.м. в автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою: с. Циркуни, Харківського району, Харківської області, укладений 30.10.2015р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним; визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж № НОМЕР_1 , площею - 22,90кв.м. в автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою: с. Циркуни, Харківського району, Харківської області; виключити гараж № НОМЕР_1 , площею - 22,90 кв.м. у авто гаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою: с. Циркуни, Харківського району, Харківської області, з акту опису та арешту майна виданого Київським відділом державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області; звільнити гараж № НОМЕР_1 , площею - 22,90 кв.м. в автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою: с. Циркуни, Харківського району, Харківської області, з під арешту накладеного на підставі Постанови № 51392181 Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області; стягнути з ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору у сумі 640,00грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 12 березня 2012 року до нього звернувся ОСОБА_2 з проханням позичити йому гроші у сумі 3000 доларів США (які станом на 12.03.2012р. за курсом НБУ становили 24000,00 грн.) строком на три роки. Враховуючи, те що позивач перебував у дружніх відносинах із відповідачем, та враховуючи те, що на той час у позивача була така сума грошей, останній погодився позичити відповідачу 3000 доларів США (які станом на 12.03.2012р. за курсом НБУ становили 24000,00 грн), за умови повернення зазначеної вище суми до 12 березня 2015 року.

Між тим, вищевказані умови позики відповідач не виконав, в зв`язку з чим запропонував позивачу в якості погашення боргу за договором позики передати у власність, належний відповідачу гараж № НОМЕР_1 , площею - 22,90кв.м. у авто гаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою : с. Циркуни, Харківського району, Харківської області. Пропозицію відповідача про передачу у власність вищезазначеного гаража в якості погашення боргу за договором позики від 12.03.2012р., позивачем було прийнято. У зв`язку із цим відповідач передав позивачу правовстановлюючі документи на вищезазначений гараж, оригінал свідоцтва на право власності, технічний паспорт на гараж, ключи від гаража та пообіцяв в подальшому здійснити реєстрацією права власності на ОСОБА_1 . На підтвердження укладення договору купівлі-продажу гаражу, ОСОБА_2 30.10.2015р. надав позивачу генеральну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Чижовою Н.А., передав ключі від гаражу, та вивіз власні речі із зазначеного гаражу. Таким чином, на думку ОСОБА_1 , між позивачем та відповідачем фактично був укладений договір купівлі-продаж гаражу № НОМЕР_1 , площею - 22,90кв.м. у автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою: с. Циркуни, Харківського району, Харківської області. Через завантаженість на роботі, та постійні відрядження, позивач не міг довгий час здійснити переоформлення придбаного гаражу. Коли врешті вдалося знайти вільний час, позивач разом із відповідачем у березні 2017 року звернувся до нотаріальної контори, з метою здійснення реєстрації за ОСОБА_1 права власності на зазначений гараж, однак у реєстрації права власності на гараж було відмовлено з причин того, що відносно всього майна відповідача, зокрема і на спірний гараж, наявне обтяження, а саме арешт який накладений на підставі Постанови № 51392181 виданої державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Супрун А.О.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано договір купівлі-продажу гаражу № НОМЕР_1 , площею - 22,90кв.м. в автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою: с. Циркуни, Харківського району, Харківської області, укладений 30.10.2015р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж № НОМЕР_1 , площею - 22,90кв.м. в автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою: с. Циркуни, Харківського району, Харківської області. Виключено гараж № НОМЕР_1 , площею - 22,90кв.м. у автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою : с. Циркуни, Харківського району, Харківської області, з акту опису та арешту майна, виданого Київським відділом державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області 07.02.2017р. Звільнено гараж № НОМЕР_1 , площею - 22,90кв.м. в автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою: с. Циркуни, Харківського району, Харківської області, з під арешту накладеного на підставі Постанови № 51392181 Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області 07.02.2017р. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , в особі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що участь у справі не брав, але суд вирішив питання про його права, свободи та (або) обов`язки. Вказує, що є власником гаража № НОМЕР_1 , площею - 22,90кв.м. в автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою: с. Циркуни, Харківського району, Харківської області, оскільки придбав зазначений гараж № НОМЕР_1 на електронних торгах та відповідно став його власником на підставі акту про проведення електронних торгів від 05.10.2017, свідоцтва від 25.10.2017 за реєстровим номером №5722 виданого приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т.А. Зазначає, що на початку лютого 2020 року дізнався, що він є відповідачем по справі №635/6535/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Леніної Тетяни Анатоліївни, ОСОБА_3 , Харківської філії Державного підприємства «СЕТАМ», Державного підприємства «СЕТАМ», Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківський області, Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ТУЮ у Харківській області про визнання електронних торгів щодо реалізації майна недійсними, скасування рішень та документів, оформлених за результатами їх проведення, витребування майна із чужого незаконного володіння. Предметом даної справи є визнання недійсними електронних торгів, на яких ОСОБА_3 придбав гараж № НОМЕР_1 . Вказує, що суд першої інстанції розглядаючи справу прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню та такий висновок суд робить виходячи виключно з наданих ОСОБА_1 документів та враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти позовних вимог, а навпаки підтримує вимоги, а також, суд дійшов висновку що такий правочин ніким не оспорюється. Позивачем не доведено факт того, що взагалі позивач та відповідач зверталися до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , в особі ОСОБА_4 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, сторонами не заперечується, що 12 березня 2012 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг гроші у сумі 3000 доларів США (які станом на 12.03.2012р. за курсом НБУ становили 24000,00 грн.), які зобов`язався повернути до 12 березня 2015 року, про що була власноручно складена останнім розписка (а.с.6). До теперішнього часу грошові кошти позивачу відповідачем не повернуті.

Відповідно дост. 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно дост. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що позичальник, який підписав договір позики, погодився на його умови, повинен належним чином його виконувати.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідач запропонував позивачу в якості погашення боргу за договором позики передати у власність, належний йому гараж № НОМЕР_1 , площею - 22,90кв.м. в автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою : с. Циркуни, Харківського району, Харківської області.

Пропозицію відповідача про передачу у власність вищезазначеного гаража в якості погашення боргу за договором позики від 12.03.2012р. позивачем було прийнято. У зв`язку із цим відповідач передав позивачу правовстановлюючі документи на вищезазначений гараж, оригінал свідоцтва на право власності, технічний паспорт на гараж, ключи від гаража та пообіцяв в подальшому здійснити реєстрацією права власності на ОСОБА_1 (а.с.7-9, 10, 12-14, 15).

На підтвердження укладення договору купівлі-продажу гаражу, ОСОБА_2 30.10.2015р. надав позивачу генеральну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Чижовою Н.А., передав ключі від гаражу, та вивіз власні речі із зазначеного гаражу (а.с.17).

Позивач вказує, що разом із відповідачем у березні 2017 року звернувся до нотаріальної контори, з метою здійснення реєстрації за ОСОБА_1 права власності на зазначений гараж, однак у реєстрації права власності на гараж було відмовлено з причин того, що відносно всього майна відповідача, зокрема і на спірний гараж, наявне обтяження, а саме арешт який накладений на підставі Постанови № 51392181, виданої державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Супрун Анастасією Олександрівною 07.02.2017р.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 1 ст. 317 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 , ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною третьою статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен укладатись у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

З наданих апелянтом документів вбачається, що ОСОБА_3 є власником гаража № НОМЕР_1 площею - 22,90 кв.м. в автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою : с. Циркуни, Харківського району, Харківської області. Вказаний гараж ОСОБА_3 придбав на електронних торгах, що підтверджується, актом про проведення електронних торгів від 05.10.2017 року, свідоцтвом від 25.10.2017 року за реєстровим номером № 5722, виданим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т.А. та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 134-136).

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, або особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в разі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Судове рішення, оскаржене особою, що не брала участі у справі повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Судове рішення слід вважати таким, що прийнято про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки останніх.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

Вирішуючи питання про визнання зазначеного договору купівлі-продажу гаражу № НОМЕР_1 дійсним та визнання за ОСОБА_1 права власності на вказаний гараж, суд першої інстанції не перевірив чи є відповідач власником спірного майна, в той час, як нерухоме майно, яке є предметом договору, є власністю ОСОБА_3 , що підтверджується актом про проведення електронних торгів від 05.10.2017 року, свідоцтвом від 25.10.2017 року за реєстровим номером № 5722, виданим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т.А. та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, чим порушив майнові права останнього. Таким чином суд вирішив питання про права апелянта ОСОБА_3 , не залучивши його до участі у справі.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Оскільки відповідач на час вирішення справи не є власником спірного нерухомого майна підстави для задоволення позову відсутні.

Оскільки вказане порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, апеляційна скарга ОСОБА_3 , в особі ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в особі ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання права власності на майно, виключення з акту опису та арешту майна, звільнення з-під арешту відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна