ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/1226/19 Номер провадження 22-ц/814/1825/20Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Панченка О.О., Чумак О.В.

секретар: Ткаченко Т.І.

за участю: відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, - адв. Коморного С.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 29 травня 2020 року (повний текст складено 09.06.2020 року)

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що, відповідно до укладеного договору № PLMWCL9EPD0140 від 23.04.2013року, ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 76234,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором, з кінцевим терміном повернення 22.04.2018 року. Оскільки позичальник зобов`язання за договором належним чином не виконував, утворилася заборгованість.

Зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер і його спадкоємцями є відповідачі по справі. 04.08.2019 року банк звернувся до них з претензією щодо погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, однак ніяких дій не було виконано, а тому позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 17918,45 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 29 травня 2020 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, вирішити питання судових витрат.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що спадкоємці позичальника не повідомили банк про відкриття спадщини, документи які б підтверджували відповідний факт, у матеріалах справи відсутні. При цьому, Банку стало відомо про відкриття спадщини лише у квітні 2018 року, в момент, коли позичальник мав виконати свої зобов`язання в повному обсязі.

Вказують, що ПриватБанк пред`явив вимогу до Машівської державної нотаріальної контори 22.04.2018 року, тобто в межах передбаченого ч.3 ст. 1281 ЦК України строку.

У судовому засіданні відповідачі та їх представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, прохали її відхилити. а рішення районного суду залишити без змін.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Місцевим судом установлено, що, 23.04.2013 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № PLMWCL9EPD0140, що складається із Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, за умовами якого банк видав строковий кредит у сумі 76234,00 грн на 60 місяців, з 23.04.2013 року по 22.04.2018 року включно, на наступні споживчі цілі, включно у розмірі 0,00 грн. на сплату страхового платежу, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у 0,00 грн., якщо інше не встановлено в Умовах та правилах надання банківських послуг та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 грн., якщо інше не встановлено в Умовах та правилах надання банківських послуг, в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені у заяві, Умовах та правилах надання банківських послуг строки (т.1, а.с.6).

За наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_5 перед банком за кредитним договором №PLMWCL9EPD0140 від 23.04.2013 року станом на 14.08.2019 року становить 17918,45 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 17505,71 грн., заборгованість за відсотками - 412,74 грн., заборгованість по комісії - 0,00 грн., нарахована пеня - 0,00 грн. (т.1, а.с.5).

У подальшому, згідно актового запису №41, складеного Виконавчим комітетом Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області від 28.07.2016 року, ОСОБА_5 (позичальник) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (повторне Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 03.08.2016 року, т.1, а.с. 23).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що кредитор (позивач у справі) надіслав претензію кредитора до нотаріальної контори лише 22.04.2018 року, тобто пізніше, ніж через 2 роки після відкриття спадщини, пропустивши строки, визначені статтею 1281 ЦК України, а тому вказане позбавляє позивача права відповідної вимоги до спадкоємців померлого позичальника.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Матеріалами справи установлено, що позичальник ОСОБА_5 отримав кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк» та належним чином свої зобов`язання з повернення коштів не виконував, а тому утворилась заборгованість в загальній сумі 17918,45 грн. яка, у зв`язку зі смертю позичальника, повинна бути стягнута з його спадкоємців.

Проте, оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року, у справі №522/407/15-ц (провадження №14-53цс18).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Відповідно до статей 4, 5, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Установлено, що позичальник ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 03.08.2016 р. (т.1, а.с.23).

Згідно відомостей зі спадкової справи на майно ОСОБА_5 , спадкоємцями померлого, є - ОСОБА_3 , дружина померлого, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , діти померлого (т.1, а.с.169-177, 184-189).

Також, установлено, що спадкоємці ОСОБА_5 отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.12.2018 року на земельну ділянку площею 13,28 га, розташовану на території Павлівської сільської ради Машівського району Полтавської області, кожен на 1/3 частку (т.1, а.с.207-223).

Окрім того, вбачається, що 22.04.2018 року представником позивача було направлено претензію кредитора до Машівської державної нотаріальної контори, у відповідь на яку нотаріусом було повідомлено, що спадкова справа після померлого ОСОБА_5 заведена приватним нотаріусом Машівського районного нотаріального округу Довгань А.М. (т.1, а.с.31,32,193,201).

За повідомленням №904/02-14 від 05.06.2018 року приватного нотаріуса Машівського районного нотаріального округу Довгань А.М., банку було відмовлено у наданні інформації про спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , оскільки нотаріус, у відповідності до законодавства, зобов`язаний зберігати нотаріальну таємницю (т.1, а.с.33).

У подальшому, лише 18.07.2019 року представником позивача було направлено листи-претензії до спадкоємців ОСОБА_5 - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , в яких рекомендовано спадкоємцям сплатити заборгованість померлого позичальника (т.1, а.с.34-35).

Встановлені обставини є достатніми для твердження про відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця.

Так, установлено, що позичальник ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому Банк направив вимогу до нотаріальної контори лише 22.04.2018 року, а безпосередньо до спадкоємців померлого звернувся лише 18.07.2019 року, а тому місцевий суд дійшов правильного висновку про позбавлення кредитора права вимоги з підстав непред`явлення вимоги до його спадкоємців у строки, встановлені частинами першою, другою статті 1281 ЦК України.

При цьому, як убачається з наявної у матеріалах справи копії Спадкової справи №57/2016 щодо померлого ОСОБА_5 , в ній відсутня інформація про повідомлення нотаріусом спадкоємців щодо факту направлення Банком відповідної вимоги.

Окрім того, доказів того, що Банк не знав і не міг знати про смерть боржника ОСОБА_5 матеріали справи не містять, а обов`язок доказування факту своєї необізнаності про смерть позичальника, для можливості застосування до даних правовідносин положень ч.3 ст.1281 ЦК України, лежить саме на позивачеві.

Відтак, позивачем не доведено належного повідомлення спадкоємців боржника про свої претензії у строки, визначені ст.1281 ЦК України.

Отже, місцевий суд, установивши, що кредитором не дотримано законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки кредитор втратив право вимоги до них.

З наведеного вбачається, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ПриватБанк пред`явив вимогу до Машівської державної нотаріальної контори 22.04.2018 року, тобто в межах передбаченого ч.3 ст.1281 ЦК України строку, колегія суддів оцінює критично, оскільки, як зазначено вище, наявності підстав для застосування до даних правовідносин положень ч.3 ст.1281 ЦК України, матеріалами справи не встановлено.

Твердження в скарзі стосовно того, що спадкоємці позичальника не повідомили банк про відкриття спадщини, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки матеріалами справи не встановлено факту обізнаності спадкоємців позичальника про наявність боргових зобов`язань ОСОБА_5 перед Банком.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",- залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 29 травня 2020 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ О.О. Панченко

О.В. Чумак