Дата документу 11.09.2020
Справа № 320/7161/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Купавської Н.М.

за участю секретаря Бєгушевої Л.В.

представника відповідача Кочеванової М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», третя особа: виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, про усунення порушень прав споживача та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до ПАТ «Укртелеком» про усунення порушень прав споживача та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Міщенко Т.М. від 01.12.2016 вказану позовну заяву було повернуто позивачу у зв`язку з неусуненням її недоліків.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 16.02.2016 ухвалу місцевого суду від 01.12.2016 скасовано. Питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

23.02.2017 ухвалою судді Міщенко Т.М. провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укртелеком» про усунення порушень прав споживача та відшкодування моральної шкоди було відкрито, в забезпеченні позову їй відмовлено.

05.03.2018 судом було ухвалено провести процедуру врегулювання спору за участю судді Міщенко Т.М.

Але, ухвалою від 14.05.2018 процедуру врегулювання спору за участю судді було припинено і цивільну справу передано на розгляд іншому судді.

Відповідно до ст.33 ЦПК України в результаті автоматизованого розподілу справ було визначено для розгляду справи суддю Калугіну І.О.

У зв`язку з закінченням повноважень судді Калугіної І.О. та відповідно до наказу голови суду, враховуючи неможливість здійснювати нею подальший розгляд судових справ, цивільну справу 22.04.2019 було передано для розгляду по суті судді Купавській Н.М.

В ході судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 неодноразово уточнювала позовні вимоги.

В остаточно уточненій позовній заяві (том 3 а.с.233-241) ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача усунути порушення її прав споживача шляхом повернення їй коштів за неотримані послуги з радіомовлення в розмірі 336 грн, з урахуванням індексу інфляції, та шляхом повернення їй оплати за час ненадання послуг інтернету в розмірі 74 грн, з урахуванням індексу інфляції. Крім того, позивач просить поновити роботу телефонного зв`язку, а у зв`язку з грубим порушенням її прав споживача надати їй телефонний зв`язок безкоштовно протягом 5 років за тарифним планом «Домашній безлімітний». Позивач просить також стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн та витрати по справі у розмірі 150 000 грн. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 посилається на те, що в лютому 2013 року вона звернулась до відповідача з заявою про відключення її квартири від послуг радіомовлення. Відповідач не відреагував на цю заяву і продовжував нараховувати плату за надання цих послуг. В травні 2014 року вона повторно звернулась з подібною заявою до відповідача. Незважаючи на те, що діюче законодавство передбачає можливість відмови від надання послуг в усній формі, вона звернулась з письмовою заявою і з 01.02.2015 припинила вносити плату за послуги радіомовлення. Відповідач задовольнив її заяву тільки 01.07.2015, нарахувавши заборгованість за послуги радіомовлення у розмірі 60 грн. Таким чином, відповідач безпідставно отримав від неї плату за радіомовлення за період з 01.03.2013 по 01.07.2015 у розмірі 336 грн (12 грн х 28 місяців). В 2015 році її стали не влаштовувати послуги інтернету і вона вирішила звернутись до іншого оператора. З 23.01.2015 їй надались послуги інтернету вже не відповідачем, а іншим оператором. 31.01.2015 вона подала заяву відповідачеві про відмову від інтернету. Але, тільки з 02.03.2015 відповідач припинив нараховувати їй оплату за інтернет, безпідставно нарахувавши їй заборгованість у розмірі 74 грн. За несплату послуг радіомовлення з 01.02.2015 по 01.07.2015 відповідач нарахував їй також заборгованість за послуги радіомовлення у розмірі 60 грн. А 01.08.2015 відповідачем було припинено надання їй послуг з телефонного зв`язку, з посиланням на те, що у неї нібито є заборгованість за надані ним послуги. Відповідач не мав права самостійно відключати телефонний зв`язок, це можливо тільки за рішенням суду. Радіо у неї в квартирі не працювало кілька років. Неякісними були і послуги інтернету, тому вона від них і відмовилась. Відключивши позивача 01.08.2015 від послуг телефонного зв`язку, оплату за ці послуги відповідач нарахував їй по 19.08.2015, що теж порушує її права. Відповідач повинен був повідомити споживача про відключення телефону. Всього відповідач вимагав від неї сплати заборгованості за надані послуги у розмірі 142 грн 11 коп. Спричинення моральної шкоди позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 25.10.2016 на протязі 6 місяців їй на мобільний телефон постійно дзвонили якісь люди вимагаючи погасити вищевказаний борг. При цьому, вони ображали її, принижували, використовуючи ненормативну лексику. Ці дзвінки надходила по 10-15 разів в день. Відповідач також застосовував до неї безліч неправомірних дій з тим, щоб вона відмовилась від позову. Зокрема, він замінив її номер телефону на «шістку» на такий же номер на «шістку», але який раніше належав митній службі. І їй постійно, вдень і вночі, почали надходити дзвінки до митниці, що негативно вплинуло на її здоров`я.

В своїх запереченнях на позов (том 1 а.с.239-243) та у своєму відзиві на позов (том 4 а.с.55-81) відповідач просить в позові ОСОБА_1 відмовити. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач посилається на те, що позивачці надавались наступні телекомунікаційні послуги: послуги стаціонарного телефонного зв`язку, послуги проводового радіомовлення та послуги доступу до мережі Інтернету. Позивачка отримувала вказані послуги, на їх якість не скаржилась. Особисто наданої заяви від ОСОБА_1 про припинення надання послуг проводового радіомовлення не зареєстровано. А тому, ця послуга надавалась їй в поному обсязі і плата нараховувалась. Позивачці було роз`яснено порядок відмови від телекомунікаційних послуг, зокрема те, що вона повинна подати оператору письмову заяву з пред`явленням документу для ідентифікації особи як споживача. Подібних заяв до центру обслуговування споживачів в м.Мелітополі не надходило. Оскільки позивачка з березня 2015 року оплачувала телекомунікаційні послуги частково, у неї виникла заборгованість. Двічі її попереджали про необхідність погасити заборгованість, але позивачка не реагувала. Тому, їй припинили надання послуг з телефонного зв`язку та радіомовлення. Надання послуг доступу до мережі Інтернету були припинені за заявою ОСОБА_1 . Але, відповідно до договору позивачка повинна була попередити відповідача за 30 днів про її відмову від вказаного виду послуг. Тому, їй була нарахована плата за ці послуги за 30 днів з моменту звернення з заявою про припинення надання послуг. Щодо стягнення моральної шкоди, то вона може бути стягнута тільки при наявності вини відповідача, що не знайшло підтвердження в судовому засінанні. І крім того, стягнення моральної шкоди у даному випадку не передбачено діючим законодавством, оскільки між сторонами існували договірні відносини, які виключають стягнення моральної шкоди. Відповідач вважає, що позивачка зловживала своїми процесуальними правами: не з`являлась в судові зсідання, не надавала документів на підтвердження поважності причин її відсутності в судових засіданнях, некоректно поводила себе в судових засіданнях, ображала учасників справи, звернулась до суду з завідомо безпідставним позовом та ще й просить стягнути незрозумілі судові витрати у розмірі 150 000 грн.

В письмовій заяві відповідач просить також застосувати у даному випадку строк позовної давності та відмовити у позові.

Відповіді на відзив від позивачки не надійшло.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала у повному обсязі, надавши пояснення суду 07.09.2020. Після оголошення судом перерви у розгляді справи у зв`язку з закінченням робочого часу позивач ОСОБА_1 в судове засідання 11 вересня 2020 року не з`явилась. В своїй телефонограмі, переданій до суду, вона просить слухання справи призначити не раніше десятого дня з часу прийняття рішень за її клопотаннями та поновлення роботи її комп`ютера та інтернету. Але, всі клопотання суд розглядає в ході розгляду справи в судовому засіданні, а та обставина, що у позивача не працює комп`ютер та інтернет взагалі ніякого відношення до розгляду справи по суті не має. А тому, вказані причини неявки позивача в судове засідання суд визнав неповажними і продовжив розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, оскільки її нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тим більше, що саме позивачка в ході всього розгляду справи постійно просила про відкладення розгляду, не з`являлась в судові засідання, не надаючи, при цьому, суду доказів поважності причин її неявки до суду, таким чином, затягуючи розгляд справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала і у повному обсязі підтримала відзив відповідача на позовну заяву.

Представник третьої особи виконавчого комітету Мелітопольської міської ради в судове засідання не з`явився, просить розглядати справу у його відсутність та прийняти рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що в позові слід відмовити у повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідач ПАТ «Укртелеком» є правонаступником усіх прав та обов`язків державного підприємства «Українське державне підприємство електрозв`язку «Укртелеком», а також ВАТ «Укртелеком» та всього майна дочірнього підприємства «Утел» ВАТ «Укртелеком», що передбачено статутом товариства.

Позивач ОСОБА_1 є споживачем телекомунікаційних послуг, які надає відповідач. Їй відповідачем надавались наступні телекомунікаційні послуги: послуги стаціонарного телефонного зв`язку, послуги проводового радіомовлення та послуги доступу до мережі Інтернету.

Так, ОСОБА_1 26.07.1983 звернулась до начальника вузла зв`язку з заявою про встановлення їй телефону, додавши письмове клопотання про це Мелітопольського заводу «Автокольорлит», де вона на той час працювала.

Згідно з договором від 30.12.1992 позивачу ОСОБА_1 надавались послуги телефонного зв`язку (том 2 а.с.7, 8).

Відповідно до заявки ОСОБА_1 , наряду на виконання робіт по підключенню та договору № 1960 від 23.12.2009 позивачка отримувала від відповідача послуги доступу до мережі Інтернету (том 1 а.с.245-251-а, том 2 а.с.9-11, том 2 а.с.19-26).

Договору про надання послуг з радіомовлення сторонами не надано. Але, позивачка не заперечує того, що ці послуги їй надавались і вона їх регулярно оплачувала. Ці обставини свідчать про наявність договорних відносин між сторонами щодо надання послуг.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що вона в лютому 2013 року звернулась з письмовою заявою до відповідача про припинення надання послуг радіомовлення, надавши суду копію цієї заяви. Причиною припинення вона вказала неякісне надання послуг (том 1 а.с.149, 150).

В своїй відповіді щодо цього питання представник відповідача вказав, що з питань неякісної роботи радіоточки у абонента існує можливість надавати заявку до бюро ремонту радіофікації. Але, звернень від неї з цього приводу не надходило (том 1 а.с.151, 152).

В травні 2014 року позивачка знову звернулась з заявою, в якій просила відключити її квартиру від проводового радіомовлення (том 1 а.с.153).

Відповідач надав відповідь з посиланням на вимоги п.п.55, 88 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 р. № 295, і вказав, що позивачці з метою розірвання договору слід з`явитись до абонвідділу ЦТП № 2 за адресою: пр.Б.Хмельницького в м.Мелітьополі з заявою та надати паспорт для ідентифікації особи.

Крім того, відповідно до п.3.13 Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 29.11.2012 № 624, при укладенні договору кожна зі сторін повинна надати іншій стороні на вимогу завірені у встановленому порядку копії документів, що підтверджують правовий статус, обов`язкові реквізити та повноваження осіб, що укладають договір. Оператор (провайдер) має право пересвідчитися у повноваженнях фізичної особи, що підписує договір з боку споживача, та вимагати у зв`язку з цим пред`явлення оригінала документа, що посвідчує особу.

Ці Вимоги є обов`язковими для застосування операторами, провайдерами телекомунікацій (далі - оператори, провайдери) і споживачами телекомунікаційних послуг при укладенні договорів про надання телекомунікаційних послуг (далі - послуги), внесенні змін та доповнень до них.

Згідно зі ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається.

Таким чином, оператор повинен пересвідчитись у повноваженнях фізичної особи, яка бажає розірвати договір про надання послуг радіомовлення і мав право вимагати надання паспорту чи іншого документу, що посвідчує особу.

Позивачка посилається на те, що закон надає їй право в усній формі звернутися про припинення надання послуги.

Так, відповідно до п.32 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України

від 11 квітня 2012 р. № 295 замовлення, зміна умов надання, скорочення переліку послуг та припинення їх надання можуть здійснюватися дистанційно за допомогою засобів зв`язку на умовах, визначених договором, з дотриманням вимог цих Правил та інших актів законодавства.

Але, суд вважає, що і в цьому випадку оператор повинен мати можливість ідентифікувати споживача послуг. А тому, це може бути зроблено через електронну пошту, з застосуванням електронного цифрового підпису відповідно до вимог ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».

З подібними заявами позивачка не зверталась до відповідача.

А отже, позивачці відповідно до вимог діючого законодавства слід було звернутись до оператора і надати документ, що посвідчує особу, або зернутись через електронну пошту, з застосуванням електронного цифрового підпису.

Замість виконати вимоги закону позивачка почала писати скарги, зокрема, до виконавчого комітету Мелітопольської міської ради.

А з 01.02.2015 вона припинила оплату послуг з радіомовлення. Оскільки ці послуги продовжували надаватись, нараховувалась і оплата за них.

У зв`язку з цим у позивача виникла заборгованість. Про наявність заборгованості відповідач повідомляв споживача спочатку в квитанціях про оплату послуг (том 1 а.с.156-158, 160-162).

А потім відповідач двічі надсилав позивачу попередження про необхідність сплати заборгованості за надані послуги (том 1 а.с.163, 165). І як результат надання послуг з радіомовлення та телефонного зв`язку позивачу було припинено у зв`язку з боргом по їх оплаті.

Відповідно до п.77 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМ України від 11 квітня 2012 року, №295, у разі несплати отриманих послуг у встановлений строк оператор, провайдер надсилає на кінцеве обладнання споживача, в тому числі із застосуванням автоматичних засобів, повідомлення про кінцевий строк оплати. Якщо протягом 10 днів після закінчення зазначеного строку не надійшло підтвердження про оплату, оператор, провайдер має право припинити надання послуг.

Посилання позивачки на те, що порушенням її прав споживача є також нарахування плати за надання послуг телефонного зв`язку з 01.08.2015, оскільки надання цієї послуги було з цього дня припинено, безпідставне. В попередженні відповідача про розірвання договору про надання послуг у зв`язку з несплатою позивачкою боргу вказано, що договір розірвано в односторонньому порядку 19.08.2015. При цьому, позивачку проінформовано, що протягом місяця при сплаті боргу є технічна можливість відновлення роботи телефону.

Доказів того, що договір між сторонами розірвано 01.08.2015 та послуги не надавались саме з цієї дати, позивачка суду не надала.

Таким чином, дії відповідача у даному випадку відповідали вимогам діючого законодавства і порушення прав споживача не було.

30.01.2015 позивачка звернулась до відповідача з заявою № 111 про припинення надання послуг доступу до мережі Інтернету (том 2 а.с.27).

Відповідно до п.8.3 договору № 1960 від 23.12.2009, укладеного між сторонами про надання послуг доступу до мережі Інтернету, сторони зберігають за собою право припинити дію Договору у разі невиконання умов договору іншою стороною або у разі відсутності потреби в отриманні послуги у споживача, повідомивши про це іншу сторону письмово не пізніше ніж за 30 днів до дати припинення дії Договору.

Враховуючи вказану умову договору відповідач нарахував оплату за надання послуг за 30 днів після 30.01.2015, що відповідає вимогам укладеного між сторонами договору. Оскільки позивачка відмовилась провести цю оплату, її заборгованість за телекомунікаційні послуги збільшилась.

Розрахунок заборгованості з надання позивачці телекомунікаційних послуг, наданий відповідачем, є правильним і підтверджується квитанціями (том 1 а.с.156-164, том 4 а.с.82-84).

Сама позивач ОСОБА_1 також підтвердила, що з березня 2015 року вона не сплачувала послуги радіомовлення і відмовилась сплачувати послуги доступу до Інтернету за лютий 2015 року, оскільки 30.01.2015 вона подала письмову заяву про припинення надання їй цих послуг.

Згідно з рапортами, технічною довідкою, службовими записками в 2013-2015 роках за заявами ОСОБА_1 проводились перевірки робітниками бюро ремонту АТС якості надання їй послуг радіомовлення. В результаті перевірок встановлено, що радіоточка працює (том 4 а.с.170-176). Тобто, послуги з радіомовлення позивачці надавались.

Доказів того, що позивачці надавались неякісні телекомунікаційні послуги, вона суду не надала. Не надала позивачка і доказів того, що як вона пояснила, їй на мобільний телефон постійно дзвонили якісь люди, вимагаючи погасити борг, ображаючи її, принижуючи, використовуючи ненормативну лексику. Немає доказів і того, що до цих подій має відношення відповідач.

А, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи зібрані в ході розгляду справи докази суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача усунути порушення прав споживача шляхом повернення позивачці коштів за неотримані послуги з радіомовлення в розмірі 336 грн, з урахуванням індексу інфляції, та шляхом повернення їй оплати за час ненадання послуг інтернету в розмірі 74 грн, з урахуванням індексу інфляції, оскільки порушення прав споживача у даному випадку не було, послуги позивачці надавались, а відповідач діяв відповідно до вимог закону.

Позовні вимоги щодо поновлення роботи телефонного зв`язку та надання позивачці телефонного зв`язку безкоштовно протягом 5 років за тарифним планом «Домашній безлімітний» взагалі не ґрунтуються на законі. Подібний вид компенсації не передбачено діючим законодавством. Тим більше, що порушення прав позивача, як споживача послуг, судом не встановлено.

Оскільки судом не встановлено фактів порушення прав споживача, відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди. Більш того, у даному випадку взагалі законом не передбачено відшкодування моральної шкоди.

Так, в п.5 ст.4 Закон України «Про захист прав споживачів» закріплено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Але, це положення Закону не має відношення до предмету спору між сторонами у справі.

Оскільки суд відмовляє позивачці в позові, а вона звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст.141 ЦПК України ці витрати компенсуються за рахунок держави, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивачку.

А вимоги позивачки щодо компенсації судових витрат в розмірі 150 000 грн взагалі безпідставні і не ґрунтуються на законі. В ст.133 ЦПК України чітко визначено, які існують види судових витрат. Вказані позивачкою витрати не відносяться до цього переліку і доказів, того, що вона понесла ці витрати позивачка суду не надала.

Цивільна справа за позовом ОСОБА_1 має великий об`єм. Але, вивчивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що до матеріалів справи по декілька разів долучались копії одних і тих же документів: договорів, квитанцій, службових записок, попереджень тощо, які не потребують повторної оцінки в судовому рішенні.

Крім того, позивачка зверталась до суду з великою кількістю заяв та клопотань. При цьому, всі ці заяви та клопотання не підписані позивачкою. А відповідно до ч.2 ст.183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення повинні бути підписані заявником.

Незважаючи на це, всі заяви та клопотання позивачки були розглянуті судом в ході судового розгляду справи в порядку, встановленому ЦПК України.

Що стосується клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, то суд частково погоджується з ним. Але, в позові йде мова і про події в період з 04.11.2013 по день звернення ОСОБА_1 з позовом до суду 04.11.2016, тобто, протягом строку позовної давності. А отже, вимоги щодо цього періоду пред`явлені нею з дотриманням строку позовної давності.

На підстві вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 264, 265 ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими Постановою КМ України від 11 квітня 2012 року, №295, Рішенням Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 29.11.2012, № 624, «Про затвердження Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг», суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», третя особа: виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, про усунення порушень прав споживача та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Укртелеком», , розташоване за адресою: бул.Шевченка,18, м.Київ.

Третя особа: Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, , розташований за адресою: вул.М.Грушевського,5, м.Мелітополь Запорізької області.

Повне судове рішення складено 21 вересня 2020 року.

СУДДЯ: