Справа № 544/564/20
Номер рядка звіту 61
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 вересня 2020 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н.В.,

за участю:

секретаря Киричевської В.М.,

учасників справи:

представника позивача адвоката Міщенка Ю.О., відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Пирятин, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Пирятинська державна нотаріальна контора, про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який був уточнений представником позивача 11.06.2020 (а.с.41-42), в обґрунтування якого вказала наступне. 15 листопада 1986 року був укладений шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Після шлюбу обоє мали прізвище « ОСОБА_6 ». У період шлюбу згідно договору купівлі-продажу було придбано недобудову, яку останні спільними зусиллями добудували та 01 жовтня 2002 року отримали Свідоцтво про право власності на будинок в с. Сасинівка Пирятинського району. Будинок було зареєстровано, незважаючи на те, що останній будувався під час шлюбу та спільними зусиллями подружжя, на ОСОБА_4 . Також в період шлюбу було проведено приватизацію земельної ділянки, яка була виділена під будівництво та обслуговування будинку, та присвоєно кадастровий номер :01:003:0090 площею 0,1174 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). За час шлюбу також було придбано за спільні кошти легковий автомобіль ВАЗ 21154 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , причіп легковий-В з реєстраційним номером НОМЕР_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, а Пирятинською ДНК заведено спадкову справу № 147/2018. Спадкоємцями першої черги є: ОСОБА_7 (сестра позивачки), ОСОБА_8 , відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_7 склався конфлікт та суперечка відносно поділу спадкового майна з відповідачами. 22 березня 2019 року померли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Після їх смерті заведено спадкові справи 171/2019 та 170/2019. Спадкоємцями, які претендують на спадкове майно, що залишилося після покійних та на неоформлене спадкове майно, є вона - ОСОБА_3 , а також відповідачі. Враховуючи, що спір між спадкоємцями по розподілу спадкового майна залишився, вона змушена звернутися до суду з вимогами про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та визнання права власності на спірне майно. На підставі вищевикладеного позивачка просить суд визнати за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , право спільної сумісної власності в рівних частках на: домоволодіння, що знаходиться на АДРЕСА_1 ; автомобіль ВАЗ 21154, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причіп легковий-В з реєстраційним номером НОМЕР_2 ; земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0090, площею 0,1174 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); визнати за нею - ОСОБА_3 , спадкоємицею ОСОБА_7 , право власності на: 5/8 частин домоволодіння, що знаходиться на АДРЕСА_1 ; 5/8 частин автомобіля ВАЗ 21154, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 5/8 частин причепу легкового-В з реєстраційним номером НОМЕР_2 ; 5/8 частин земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0090, площею 0,1174 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

У судовому засіданні представник позивача адвокат Міщенко Ю.О. уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, вказаних у позові.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити. Свою незгоду з позовом мотивували тим, що це за їх гроші був побудований будинок у с.Сасинівка, в якому проживав їх син ОСОБА_9 з невісткою та донькою. Вони давали гроші на цей будинок, тому все належить їм. Гроші на дві машини заробили вони та їх син ОСОБА_10 . ОСОБА_11 машина це машина їх сина ОСОБА_12 , оскільки він її купував. У сина ОСОБА_9 була жовта машина, яку викрав брат невістки ОСОБА_13 , та продав її. Позивачка ОСОБА_14 ні копійки не вклала грошей у спірний будинок, померлій сестрі ОСОБА_15 не допомагала, тому спадщину не заслужила.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Пирятинської державної нотаріальної контори, ОСОБА_16 , у судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання про розгляд справи в її відсутність.

Неявка представника третьої особи не є перешкодою для розгляду справи по суті, тому суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність представника третьої особи на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Судом в порядку ст.90, 230 ЦПК України для встановлення фактичних даних були допитані свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що була сусідкою ОСОБА_6 , які переїхали жити у с.Сасинівка з м.Полтава. Їм дали хату, вони її добудували. ОСОБА_20 отримувала пенсію, гроші на дитину інваліда та за пай. У ОСОБА_6 була машина, але то братова, а вони збирали гроші на машину. Брат ОСОБА_10 пригнав їм авто, вони давали йому гроші на машину. ОСОБА_21 на день народження чоловіка подарувала йому причіп. Матір ОСОБА_9 вдома у ОСОБА_6 за весь час бачила рази 3, а батько його приїжджав частіше, допомагав.

Свідок ОСОБА_18 , пояснив, що він був сусідом ОСОБА_6 . Вони купили хату, добудували її. Оля та ОСОБА_9 працювали у колгоспі, дома вели господарство (були свині, корова). Оля купила причіп ОСОБА_9 на іменини. Брат ОСОБА_10 пригнав їм машину другу. Жовту машину Оля продала та купила газовий котел, про це вона сама йому розповідала.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що колгосп дав хату ОСОБА_6 , вони її добудували. Приїжджав, допомагав батько ОСОБА_9 . ОСОБА_23 та ОСОБА_9 працювали у колгоспі, вдома тримали корову, порося, курей, м`ясо продавали. Машину їм пригнав ОСОБА_10 , а вони її купили. Причіп подарувала Оля на день народження Колі.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Суд, заслухавши доводи представника позивача, заперечення відповідачів, пояснення свідків, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає уточнені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 15 листопада 1986 року, у зв`язку з чим ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с.9).

Під час спільного проживання у подружжя ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась донька ОСОБА_8 (а.с.10).

На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 01.10.2002 будинок за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с.15). Згідно довідки Сасинівської сільської ради від 21.10.2019 №779 вказана адреса будинку була змінена на АДРЕСА_1 (а.с.18).

Згідно рішення дванадцятої сесії сьомого скликання від 28.03.2017 ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) загальною площею 0,77га, з яких 0,25га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, 0,56га для ведення особистого селянського господарства (а.с.184).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.05.2019, а також рішення вісімнадцятої сесії сьомого скликання від 23.12.2017 ОСОБА_4 з 31.01.2018 на праві власності належать наступні земельні ділянки: за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:003:0090, площею 0,1174га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:003:0091, площею 0,5282га для ведення особистого селянського господарства; за адресою: АДРЕСА_3 , з кадастровим номером :01:001:0167, площею 0,1225га для ведення особистого селянського господарства; за адресою: Полтавська області Пирятинський район Сасинівська сільська рада, з кадастровим номером :00:004:0007, площею 4,9281га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.108-112, 185).

Згідно реєстраційних карток ТЗ та свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та НОМЕР_4 транспортні засоби ВАЗ 21154, 2010 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_5 та причеп легковий-В марки ПА модель 004, 2012 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі (кузова) НОМЕР_6 , станом на 27.03.2018 зареєстровані за ОСОБА_4 (а.с.19-20, 180-182).

Отже, із встановлених вище обставин убачається, що спірне майно придбано у власність ОСОБА_4 у період шлюбу з ОСОБА_7 , а саме: будинок - 01.10.2002, земельні ділянки 31.01.2018, автомобіль ВАЗ 21154 31.01.2017, причеп легковий-В 31.08.2012.

Розглядаючи питання щодо належності спірного майна суд зазначає наступне.

Оскільки спірний будинок було придбано у 2002 році, то відповідно до ст.5. п.1 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, п.1 Прикінцевих положень СК України до майнових правовідносин подружжя ОСОБА_6 підлягають застосуванню норми КпШС України, Закону України «Про власність», що були чинними на той час.

Згідно ст.22, ст.24, ст.28 КпШС України, ст.16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що станом на час придбання спірного будинку існувала презумпція спільної сумісної власності подружжя, тобто майно, придбане на ім`я будь-кого з подружжя автоматично набувало статусу спільного сумісного майна, якщо інше не буде встановлене рішенням суду або ж угодою між подружжям.

З огляду на те, що спірний будинок був придбаний подружжям ОСОБА_6 за час шлюбу, то він є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та їхні частки є рівними. Договір про належність нерухомого майна між подружжям відсутній, ніхто з них у судовому порядку не встановлював правовий режим цього майна. Отже, доказів належності спірного будинку особисто ОСОБА_4 при розгляді справи не здобуто та відповідачами не доведено.

Також відповідачами не підтверджено належними та допустимими доказами їх доводи про те, що спірний будинок придбано за їх відповідачів власні кошти та є їх власністю, а не подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Відповідно до статей 81, 89 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності підстав звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо іншого спірного майна, а саме: автомобіля ВАЗ 21154, причепа легкового-В, суд зазначає, що правовий режим вказаного майна визначається положеннями ст.60, 69, 70 СК України, чинними на час придбання вказаного рухомого майна у 2017 та 2012 роках відповідно.

Так, поняття спільної сумісної власності подружжя визначено статтею 60 Сімейного кодексу України. Згідно цієї статті майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка визначено у статті 57 цього Кодексу.

Обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного із подружжя, покладено на останнього. Той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку у такому майні. Отже, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 54/5243/14-ц.

Судом установлено, що спірне майно: автомобіль ВАЗ 21154, причеп легковий-В, було придбано подружжям ОСОБА_6 у період шлюбу (автомобіль - 31.01.2017, причіп 31.08.2012), договір про належність нерухомого майна між подружжям відсутній, ніхто з них у судовому порядку не встановлював правовий режим цього майна. Отже, доказів належності спірного майна особисто ОСОБА_4 при розгляді справи не здобуто.

Також відповідачами не підтверджено належними та допустимими доказами їх доводи про те, що спірні автомобіль та причіп придбано за їх кошти та кошти сина ОСОБА_12 та є їх власністю, а не подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Доводи відповідачів в частині того, що їх померлому сину ОСОБА_9 за життя належав жовтий автомобіль, який вкрали родичі невістки ОСОБА_24 , не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобі, про транспортні засоби, які станом на 27.03.2018 були зареєстровані за ОСОБА_4 (а.с.180-182).

Таким чином, спірне майноавтомобіль ВАЗ 21154, причеп легковий-В, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , незалежно від того, що воно було зареєстровано за ОСОБА_4 , і частки майна подружжя є рівними.

Щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0090, площею 0,1174га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд суд зазначає наступне.

Відповідно до положень пункту п`ятого частини першої статті 57 СК України, який був чинним на час приватизації ОСОБА_4 спірної земельної ділянки, земельна ділянка, набута ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала в його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

Разом з тим, виходячи з положень статті 120 ЗК України, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться.

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Виходячи з указаних норм матеріального права суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 як учасник спільної сумісної власності на будинок набула і право на спірну земельну ділянку пропорційно розміру її частки у спільній власності на вищевказаний будинок.

Отже підсумовуючи вище вказане суд зазначає, що спірне майно, а саме: будинок та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль ВАЗ 21154 та причіп легковий-В є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та їх частки в спільному майні є рівними, тобто їм належить по Ѕ частині спірного майна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.5).

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, той з подружжя, що його пережив, а також батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємці за законом першої черги ОСОБА_7 (дружина померлого) у своїх інтересах та інтересах недієздатної доньки померлого ОСОБА_8 , а також батьки померлого - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом подачі відповідних заяв до Пирятинської державної нотаріальної контори, в результаті чого була заведена спадкова справа №147/2018 (а.с.69, 71-148).

Оскільки суд дійшов висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та їх частки в спільному майні є рівними, то після смерті ОСОБА_4 до складу спадщини увійшла Ѕ частина майна: будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0090 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль ВАЗ 21154 та причіп легковий-В.

Таким чином спадкоємці ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 успадкували Ѕ частину спірного майна. При цьому враховуючи положення частини першої статті 1267 ЦК України, де зазначено, що часки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними, слід зазначити, що кожен зі спадкоємців отримав у спадщину по 1/8 частині спадкового майна.

При цьому суд не приймає до уваги лист ОСОБА_7 щодо розподілу спадкового майна, адресований відповідачам (а.с.187), оскільки він не є угодою, посвідченою нотаріусом. Так, в силу положень частини третьої статті 1267 ЦК України спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Лист на а.с.186 є неналежним доказом, оскільки не містить інформації щодо предмета доказхування.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 померла.

Згідно ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Після смерті ОСОБА_7 спадкоємиця за законом другої черги ОСОБА_3 (рідна сестра померлої, що підтверджено свідоцтвами про народження та про укладення шлюбу) прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 шляхом подачі відповідної заяви до Пирятинської державної нотаріальної контори, в результаті чого була заведена спадкова справа №171/2019 (а.с.149-167).

Враховуючи вищезазначений висновок суду про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та їх частки в спільному майні є рівними по 1/2 частині кожному, та після смерті ОСОБА_4 його дружина успадкувала 1/8 частину спірного майна, то після смерті ОСОБА_7 спадкоємиці ОСОБА_3 перейшло у спадщину 5/8 частин майна: будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0090 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіля ВАЗ 21154 та причепа легкового-В.

З огляду на викладене за ОСОБА_3 слід визнати в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_7 право власності на: 5/8 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 5/8 частин земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0090, площею 0,1174га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 5/8 частин автомобіля ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_1 ; 5/8 частин причепу легкового-В марки ПА модель 004, д.н.з. НОМЕР_2 . Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Розглянувши вимоги ОСОБА_3 в частині визнання за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 права спільної сумісної власності в рівних частках суд зазначає таке.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що виключно особа, яка є суб`єктом порушених прав, має право на судовий захист.

Заявляючи вимогу про визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_7 права спільної сумісної власності на спірне майно, ОСОБА_3 не довела і судом не встановлено факт порушення особистих прав позивачки, які підлягають захисту в судовому порядку. ОСОБА_3 не була учасником майнових відносин подружжя ОСОБА_6 за їх життя. Як убачається з позову ОСОБА_3 звернулася за захистом не своїх особистих прав, а майнових прав померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_7 шляхом визнання за останніми права спільної сумісної власності на спірне майно, що в силу закону є неприпустимим.

При цьому суд зазначає, що розглядаючи питання щодо спадкування спірного майна, суд констатував факт того, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 в рівних частках, тому не потребує додаткового визнання за померлими ОСОБА_4 та ОСОБА_7 права спільної власності.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 права спільної сумісної власності в рівних частках слід відмовити.

Слід зазначити, що під час розгляду справи було встановлено, що за життя ОСОБА_4 належало й інше майно, не зазначене у позовних вимогах, однак суд не вирішував питання щодо природи та правового режиму цього майна, оскільки позивачкою не заявлялись вимоги щодо такого майна і справа була розглянута судом в межах заявлених позовних вимог.

Підсумовуючи все вище викладене, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з указаних вище підстав.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 1509,94грн за вимоги щодо визнання права власності за ОСОБА_3 права власності на 5/8 частин спірного майна належить стягнути з відповідачів на користь позивачки в рівних частках по 754,97грн з кожного. Щодо судового збору в сумі 2415,90грн, що сплачений за вимоги в частині визнання за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 права спільної сумісної власності в рівних частках, то вказана сума судового збору покладається на позивачку, оскільки в задоволенні вказаних вимог відмовлено.

Керуючись ст.2-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Пирятинська державна нотаріальна контора, про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на:

- 5/8 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 5/8 частин земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0090, площею 0,1174га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 5/8 частин автомобіля ВАЗ 21154, 2010 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_5 ;

- 5/8 частин причепу легкового-В марки ПА модель 004, 2012 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі (кузова) НОМЕР_6 .

У задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 права спільної сумісної власності в рівних частках відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1509 (одна тисяча п`ятсот дев`ять) гривень 94 копійки по 754 (сімсот п`ятдесят чотири) гривні 97 копійок з кожного.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 05.10.2020.

Дані позивача ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Пирятинським РВ УМВСУ в Полтавській області 13.07.1998, РНОКПП НОМЕР_8 .

Дані відповідача ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , паспорт серії НОМЕР_9 , виданий Лохвицьким РВ УМВСУ в Полтавській області 04.03.1997, РНОКПП НОМЕР_10 .

Дані відповідача ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , паспорт серії НОМЕР_11 , виданий Лохвицьким РВ УМВСУ в Полтавській області 18.01.2002, РНОКПП НОМЕР_12 .

Суддя Н.В.Нагорна