22-ц/804/1891/20
266/267/16-ц

Головуючий в 1 інстанції Пантелєєв Д.Г.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

13 жовтня 2020 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі судді Пономарьової О.М., розглянувши апеляційну скаргу позивача Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Пантелєєва Д.Г. від 03 березня 2020 року у цивільній справі №266/267/16-ц за позовом Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт», треті особи Міністерство інфраструктури України, Профспілкова організація Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт», про зобов`язання відповідача надання приміщення для роботи виборного профспілкового органу, утримання із заробітної плати з перерахуванням на рахунок позивача членських внесків, стягнення коштів на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, зобов`язання сплачувати кошти на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу,

в с т а н о в и в:

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 березня 2020 року відмовлено у задоволенні позову Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт», треті особи Міністерство інфраструктури України, Профспілкова організація Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт», про зобов`язання відповідача надання приміщення для роботи виборного профспілкового органу, утримання із заробітної плати з перерахуванням на рахунок позивача членських внесків, стягнення коштів на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, зобов`язання сплачувати кошти на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач у справі Первинна профспілкова організація Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України подала апеляційну скаргу, яка надійшла безпосередньо до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду від 04 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України про звільнення від сплати судового збору при поданні апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 березня 2020 року, апеляційна скарга залишена буз руху. Заявнику запропоновано сплатити судовий збір у сумі 23 569 грн 60 коп.

28 липня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшла квитанція про сплату судового збору у сумі 6 000 грн та заява Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України про зменшення розміру судового збору за оскарження вимог майнового характеру.

Ухвалою апеляційного суду від 31 липня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України про зменшення розміру судового збору при поданні апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 березня 2020 року, апеляційну скаргу залишено без руху, заявнику надано строк 10 днів з дня вручення ухвали, для сплати судового збору.

Копія ухвали апеляційного суду двічі направлена на адресу позивача, а саме 31 липня та 25 серпня 2020 року.

Згідно з повідомленнями про вручення поштового відправлення копії ухвали Донецького апеляційного суду від 31 липня 2020 року отримані заявником 26 серпня 2020 року.

Станом на 13 жовтня 2020 року недоліки апеляційної скарги не усунуто.

Частиною 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справ зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року №731-ІХ Пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень цього закону він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Заяви про продовження строку, наданого заявнику для сплати судового збору, до апеляційного суду не надходило.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Також Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (п. 59 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»)). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Зважаючи на те, що у строк, визначений в ухвалі Донецького апеляційного суду від 31 липня 2020 року, недоліки апеляційної скарги не усунуто, а заяви про продовження строків для їх усунення станом на 13 жовтня 2020 року апеляційному суду не надано, апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути заявнику.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Таким чином, повернення апеляційної скарги не є перешкодою в реалізації права апеляційного перегляду рішення суду, передбаченого ст. 17 ЦПК України та п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Заявником на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 04 травня 2020 року частково сплачено судовий збір у сумі 6 000 грн.

Вважаю необхідним роз`яснити заявнику, що він має право звернутися до апеляційного суду в порядку ст. 7 Закону України № 3674-VI «Про судовий збір», із заявою про повернення судового збору.

Керуючись ст. 185, 357 ЦПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу позивача Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 березня 2020 року у цивільній справі №266/267/16-ц за позовом Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт», треті особи Міністерство інфраструктури України, Профспілкова організація Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт», про зобов`язання відповідача надання приміщення для роботи виборного профспілкового органу, утримання із заробітної плати з перерахуванням на рахунок позивача членських внесків, стягнення коштів на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, зобов`язання сплачувати кошти на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу - повернути заявнику Первинній профспілковій організації Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її підписання.

Суддя О.М. Пономарьова