Справа №463/1879/16-ц
Провадження №2-сз/463/1/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву позивача ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Господар», ОСОБА_2 , треті особи Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Львівгаз» про визнання дій незаконними і протиправними, зобов`язання до вчинення дій, усунення порушення прав споживача комунальних послуг, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач 18.04.2016р. звернувся до суду з позовом до відповідача ЛКП «Господар», в якому просив зобов`язання усунути порушення прав споживача комунальних послуг, а саме використання мешканцем суміжного будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ВК та ДВК, в якому проживає позивач ( АДРЕСА_2 ); стягнення матеріальної шкоди в розмірі 8 000 грн.: стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., здійснення перерахунку оплати житлово-комунальних послуг за період з 2012 року по 2015 року (справа № 463/1879/16-ц).

В подальшому, 12.12.2017 року позивач подав до суду заяву про доповнення позовних вимог та окрім первісних вимог, просив визнати дії незаконними та протиправними; зобов`язати спростувати недостовірну інформацію, яка поширена з приводу позивача у формі характеристики та долучена до матеріалів судової справи № 463/4212/17, яка знаходиться в судді Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І. шляхом її викликання та надання характеристики, відомості в якій відповідають дійсності; зобов`язати усунути порушення права позивача, як споживача комунальних послуг, а саме: використання мешканцем суміжного будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 використання ДВК помешкання, в якому проживає позивач ( АДРЕСА_3 ); здійснити перерахунок оплати за житлово-комунальні послуги в період з 2012 року по 2017 роки; стягнути додатково 5350 грн. майнової шкоди, стягнути додатково 5000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова 27.12.2017р., яка постановлена у справі № 463/1879/16-ц вказану заяву від 12.12.2017р. про доповнення позовних вимог залишено без руху, оскільки така містила процесуальні недоліки, в тому числі позивачем не було сплачено судового збору в розмірі 1280 грн. за пред`явлення нової вимоги про спростування недостовірної інформації та додаткової вимоги про стягнення моральної шкоди, яка, як вбачається зі змісту заяви від 12.12.2017р., спричинена поширенням недостовірної інформації.

Позивач усунув такі недоліки, долучивши при цьому квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1280 грн., після чого ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14.05.2018р. суд роз`єднав позовні вимоги, виділивши позовні вимоги ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Господар» про спростування недостовірної інформації, виділивши вказану вимогу в самостійне провадження.

Як наслідок, справі відносно житлово-комунальних послуг залишено номер 463/1879/16-ц, а справа про спростування недостовірної інформації отримала новий номер 463/2763/18.

Заявою від 31.05.2018р. позивач уточнив позовні вимоги у справі № 463/1879/16-ц та в кінцевому просив ухвалити рішення, яким:

визнати дії та бездіяльність відповідачів незаконними та протиправними;

зобов`язати їх усунути порушення прав позивача як споживача комунальних послуг, а саме незаконного спільного сумісного використання відповідачем ОСОБА_2 . ДВК суміжного будинку, в якому проживає позивач;

визнати незаконним та протиправним звернення відповідача ЛКП «Господар» до третьої особи ПАТ «Львівгаз» від 02.11.2015, через яке відбулось незаконне припинення постачання газу позивачу;

зобов`язати відповідача ЛКП «Господар» надати достовірну інформацію третій особі ПАТ «Львівгаз», що самовільне відновлення подачі газу позивачем не мало місце як це зазначено в листі ПАТ «Львівгаз» від 20.02.2017;

зобов`язати відповідача ЛКП «Господар» створити незалежну комісію по питанню ліквідації порушень норм ДВК і незаконного «спільного» використання ДВК на АДРЕСА_4 , та перерахунку оплати за житлово-комунальні послуги мешканцями будинку АДРЕСА_5 ;

зобов`язати відповідача ЛКП «Господар» здійснити перерахунок оплати за житлово-комунальні послуги з 2012 року по 2018 роки включно з вирахуванням неналежно наданих послуг;

стягнути з відповідача ЛКП «Господар» на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 8000 грн., 5350 грн. витрат на правову допомогу;

стягнути з відповідача ЛКП «Господар» на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. за незаконне порушення прав споживача комунальних послуг, ігнорування виконання прямих обов`язків балансоутримувача, приниження честі та гідності та подання неправдивої інформації на протязі трьох років, а також сплачений судовий збір.

Головуючим у справі № 463/1879/16-ц був суддя Мармаш В.Я., який 26.09.2019р. у цій справі ухвалив рішення про відмову в позові. Постановою Львівського апеляційного суду від 05.02.2020р. вказане рішення залишене без змін. В касаційному порядку такі судові рішення не переглядались.

04.08.2020р. позивач подав до суду заяву про розподіл понесених ним судових витрат у виді судового збору в розмірі 1280 грн. сплаченого при уточненні позовних вимог, а також судового збору в розмірі 275 грн., сплаченого при поданні апеляційної скарги на ухвалу судді Личаківського районного суду м. Львова від 22.06.2016р. про повернення позовної заяви, яка в подальшому скасована ухвалою Апеляційного суду Львівської області.

Для розгляду така заява була передана судді Мармашу В.Я., який був головуючим у справі № 463/1879/16-ц. Останній написав заяву про самовідвід, яка була задоволена ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 09.09.2020р. під головуванням Мармаша В.Я. Після повторного автоматизованого розподілу судової справи, заява про розподіл судових витрат передана для розгляду судді Леньо С.І.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, місце і час розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, інші учасники причин неявки не повідомили. В силу вимог ч. 4 ст. 270 ЦПК України їх неявка не перешкоджає вирішенню питання про розподіл судових витрат.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши заяву позивача, суд приходить до наступних висновків.

Найперше, суд звертає увагу, що питання про розподіл судових витрат вирішує виключено в межах справи № 463/1879/16-ц, оскільки, як вбачається, автоматизований розподіл про розподіл судових витрат проведено саме у цій справі. Відповідно, питання про розподіл судових витрат у межах справи № 463/2763/18 даним складом суду не вирішується.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

У випадку, якщо під час ухвалення рішення суд не вирішив питання про розподіл судових витрат, ЦПК України передбачає два способи його вирішення.

Перший і класичний, це у спосіб ухвалення додаткового рішення, про що згадується у частині третій статті 259 ЦПК України. Порядок і підстави для ухвалення додаткового рішення регламентовано у статті 270 ЦПК України.

Другий спосіб вирішення питання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті справи передбачено у статті 141 ЦПК України, якою власне і врегульовані правила розподілу судових витрат.

Так, відповідно до ч. 8 цієї статті, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Крім того, стаття 246 ЦПК України містить правила для ухвалення рішення про судові витрати.

Зокрема, відповідно до цієї норми, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Таким чином, ухвалення додаткового рішення про судові витрати та вирішення питання про розподіл судових витрат не є тотожними поняттями. Друге лише вирішується за правилами першого, однак передбачає, що до закінчення судових дебатів сторона повинна зробити відповідну заяву про неможливість подання доказів про понесені судові витрати, після чого такі докази мають бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Як вбачається зі змісту поданої заяви, про що зазначено у самій заяві, така подана позивачем за правилами статті 141 ЦПК України, а не як заява про ухвалення додаткового рішення. Оскільки суддя Леньо С.І. не була головуючим у справі № 463/1879/16-ц, а суддя Мармаш В.Я. працює та здійснює судочинство, на думку суду питання про ухвалення додаткового рішення суду з ініціативи суду має вирішуватись ним, а не суддею, якого визначено лише для вирішення питання про розподіл судових витрат згідно ч. 8 ст. 141 та ст. 246 ЦПК України.

Відповідно, з ініціативи суду у складі судді Леньо С.І. питання про ухвалення додаткового рішення у справі № 463/1879/16-ц не вирішується.

Крім того, суд не буде зупинятись на тому, що мова в даному випадку йде виключно про судовий збір сплачений позивачем при розгляді справи, оскільки в силу вимог ч. 1 ст. 133 ЦПК України судовий збір є одним із видів судових витрат, порядок вирішення питання про які є загальним.

Як вбачається з матеріалів справи, до закінчення судових дебатів позивач не вказував про те, що з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат, при тому що докази про такі витрати знаходяться в матеріалах справи. Крім цього, на протязі п`яти днів після ухвалення рішення позивач не подавав заяви про розподіл судових витрат, як того вимагають приписи ч. 8 ст. 141 та ст. 246 ЦПК України, а натомість, подав таку заяву лише 04.08.2020р. після того, як справа була розглянута в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, оскільки заява про розподіл судових витрат подана з порушенням вимог статті 141, 246 ЦПК України, суд залишає таку заяву без задоволення, одночасно звертаючи увагу позивача, що в межах даної заяви суд не вирішував питання про розподіл судових витрат у спосіб ухвалення додаткового рішення і якщо позивач вважає, що суд у справі № 463/1879/16-ц не вирішив питання про судові витрати, він вправі подати відповідну заяву про ухвалення додаткового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 133, 141, 246, 259, 260, 264, 270 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Господар», ОСОБА_2 , треті особи Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Львівгаз» про визнання дій незаконними і протиправними, зобов`язання до вчинення дій, усунення порушення прав споживача комунальних послуг, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: Леньо С. І.