Дата документу 15.10.2020 Справа № 334/3106/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/3106/20 Головуючий у 1 інстанції Козлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/3044/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Полякова О.З.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), приватного виконавця Безмагоричних Микити Андрійовича про визнання права власності на майно та зняття арештів з майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), приватного виконавця Безмагоричних М.А. про визнання права власності на майно та зняття арештів з майна.

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову.

В заяві зазначала, що предметом вищевказаного позову є визнання права власності на майно, а саме: житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення, загальною площею 620,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , які складаються з наступного: приміщення № 116, 117, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 141, 142, 143, 144, 145, 146, 147 IV поверху, сходова клітина І IV поверху, сходова клітина ІІ IV поверху, загальною площею 426,3 кв.м. Приміщення № 73 (Нежитлове приміщення ІІІ поверху та сходова клітина І ІІІ поверху) загальною площею 194,5 кв.м. та зняття арештів з вищезазначеного майна. Позивачу стало відомо, що Відповідачем 2 здійснюються заходи, щодо реалізації вищезазначеного нерухомого майна, що є предметом спору.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2020 року вжито заходи забезпечення позову.

Застосовано заходи забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти дії, щодо примусової реалізації нерухомого майна, а саме: житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та зупиненням продажу Нежитлових приміщень, загальною площею 620,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , які складаються з наступного: приміщення № 116, 117, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 141, 142, 143, 144, 145, 146, 147 IV поверху, сходова клітина І IV поверху, сходова клітина ІІ IV поверху, загальною площею 426,3 кв.м. Приміщення № 73 (Нежитлове приміщення ІІІ поверху та сходова клітина І ІІІ поверху) загальною площею 194,5 кв.м. та зупинення продажу арештованого майна, а саме: житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та зупиненням продажу Нежитлових приміщень, загальною площею 620,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , які складаються з наступного: приміщення № 116, 117, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 141, 142, 143, 144, 145, 146, 147 IV поверху, сходова клітина І IV поверху, сходова клітина ІІ IV поверху, загальною площею 426,3 кв.м. Приміщення № 73 (Нежитлове приміщення ІІІ поверху та сходова клітина І ІІІ поверху) загальною площею 194,5 кв.м. (номер лоту № 420578), що належить ОСОБА_2 .

Застосовано заходи забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти дії, щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та зупиненням продажу Нежитлових приміщень, загальною площею 620,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , які складаються з наступного: приміщення № 116, 117, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 141, 142, 143, 144, 145, 146, 147 IV поверху, сходова клітина І IV поверху, сходова клітина ІІ IV поверху, загальною площею 426,3 кв.м. Приміщення № 73 (Нежитлове приміщення ІІІ поверху та сходова клітина І ІІІ поверху) загальною площею 194,5 кв.м.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду АТ «ОТП Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норми процесуального права, просить ухвалу скасувати в частині заборони вчиняти дії, щодо примусової реалізації нерухомого майна та зупинення примусової реалізації нерухомого майна, та заборони вчиняти дії щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме:

-нежиле приміщення ІІІ поверху та сходової клітини І, ІІІ поверху, прим. 73, розташованого за адресою АДРЕСА_3 ;

-нежитлових приміщень, загальною площею 620,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , які складаються з наступного: приміщення № 116, 117, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 141, 142, 143, 144, 145, 146, 147 IV поверху, сходова клітина І IV поверху, сходова клітина ІІ IV поверху, загальною площею 426,3 кв.м. Приміщення № 73 (Нежитлове приміщення ІІІ поверху та сходова клітина І ІІІ поверху) загальною площею 194,5 кв.м.,

та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні клопотання про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії щодо примусової реалізації нерухомого майна та зупинення примусової реалізації нерухомого майна та заборони вчиняти певні дії щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Вирішити питання судових витрат.

Учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилася, повідомлялась про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У статті 368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Стаття 128 ЦПК України визначає, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, а судові повідомлення - судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 130 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси ( п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 15 жовтня 2020 року (а.с. 79).

Судові повістки, направлені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресами зазначеними в позовній заяві: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , повернулися із зазначенням, що «адресат відсутній за вказаною адресою».

Будь-яка інформація щодо іншого місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у справі відсутня.

Варто також зазначити, що у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ураховуючи, що апеляційним судом вжито заходи про повідомлення відповідача про місце та час розгляду справи у спосіб, передбачений ст.. ст.. 128, 130 ЦПК України, а також положення ст.. 44 , ч.2 ст.. 372 ЦПК України, судова колегія, ухвалила розглядати справу за відсутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які не прибула в судове засідання.

Інші учасники справи повідомлені належним чином про дату час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначені види забезпечення позову, у тому числі забороною вчиняти певні дії; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною третьою цієї статті визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову у цій справі є визнання права власності на спірне нерухоме майно, на яке Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) здійснюються заходи щодо реалізації спірного нерухомого майна.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду не погоджується.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про учасників справи, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегією суддів встановлено, що 20.12.2006 року між AT «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № PM-SME200/179/2006, в рамках цього кредитного договору укладено договір іпотеки № РМ-SME200/179/2006 від 20.12.2006 року (а.с. 46-49).

Згідно п. 3.1 Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, приміщення 116, приміщення 117, приміщення 124, приміщення, 125, приміщення, 126, приміщення, 127, приміщення, 128, приміщення 129, приміщення 130, приміщення 131, приміщення 132, приміщення 133, приміщення 134, приміщення 141, приміщення 142, приміщення 143, приміщення 144, 145 приміщення 146, приміщення 147 IV поверху сходова клітина І(один) IV поверху, сходова клітина И(два) IV поверху загальною площею 426, 3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

01 серпня 2007 року між AT «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № PM-SME200/153/2007, в рамках цього кредитного договору укладено договір іпотеки № PM-SME200/153/2007 від 01.08.2007 року (далі - Договір іпотеки) предмет іпотеки а саме: нежиле приміщення III поверху та сходової клітини І, III поверху, прим. 73 , розташованого за адресо: АДРЕСА_2 .

16 червня 2014 року заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 0809/4894/2012 задоволено позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 60-64).

10 червня 2014 року заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 0809/4896/2012 задоволено позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 57-59).

Вищевказані заочні рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя набрали законної сили.

В провадженні приватного виконавця Безмагоричних М.А. від 27.01.2020 року відкриті виконавчі провадження ВП № 61076667; № 61076358 (а.с. 55,56).

Тобто, фактично, суд першої інстанції застосував заходи забезпечення позову під час виконання дій відносно реалізації іпотечного майна, що є безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (ст. 2 ч.3 п.7 ЦПК України).

Згідно ст. 18 ч.1 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Встановлено, що АТ «ОТП Банк» є стороною виконавчого провадження, для якого виконання судового рішення є обов`язковим, проте боржником рішення суду не виконується.

За положеннями п.5 ч.1 ст. 150 ЦПК України допускається забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна за умови подання позову про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Матеріали справи свідчать, що такі вимоги не заявлялися, а отже, застосування вказаної норми права є неприйнятним.

При цьому, що обраний судом спосіб забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного нерухомого майна належного ОСОБА_2 , фактично створює перешкоди щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили, та впливає на права та інтереси АТ «ОТП Банк», як стягувача у виконавчому провадженні, що є неприпустимим.

Забезпечення позову у справі у обраний позивачем спосіб вплине на проведення виконавчих дій та фактично призведе до зупинення виконавчого провадження, що суперечить змісту заходів забезпечення позову та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Примусова реалізація арештованого майна здійснюється в порядку примусового виконання рішень суду, що набрали законної сили, а заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, призведуть до зупинення їх виконання.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд не з`ясував, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та не звернув уваги на той факт, що заяву не мотивовано і відсутні причини накладення засобів забезпечення позову, відсутня загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

З огляду на наведене можна дійти висновку, що суд необґрунтовано вжив заходи забезпечення позову у спосіб заявлений позивачем, не з`ясувавши відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам і помилково не взяв до уваги інтереси інших осіб, права яких були порушені в зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Забезпечення позову у справі у обраний позивачем спосіб вплине на проведення державним виконавцем виконавчих дій та фактично призведе до зупинення виконавчого провадження, що суперечить змісту заходів забезпечення позову та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, не обґрунтовуючи та не мотивуючи свій висновок, наклав арешт на вказане майно, не перевіривши співмірність заявлених вимог та виду забезпечення позову, не перевіривши чи перебуває вказане майно в іпотеці і чи не порушуються в даному випадку права банків, і чи можливе вирішення вказаного процесуального питання без залучення до участі у справі банків, за яким на день постановлення ухвали розпочата примусова реалізація майна на стадії виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного, ухвала суду є такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову.

Разом з тим, посилання АТ «ОТП Банк» на необхідність стягнення з позивача судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору за подання апеляційної скарги на увалу місцевого суду є безпідставними, оскільки відповідно до положень ст.ст. 141, 265 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а питання про розподіл судових витрат вирішується під час ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2020 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій справі відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді: