Справа № 133/266/20
Провадження № 22-ц/801/1595/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 рокуСправа № 133/266/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

за участі секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» про визнання недійсною додаткової угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди землі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області про закриття провадження у справі, постановлену у цій справі 09 червня 2020 року у м. Козятині суддею цього суду Сєчко В. Л.,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» (далі - ТОВ «Сігнет-Центр») про визнання недійсною додаткової угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди землі, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько - ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,1742 га, розташовану на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, кадастровий номер 0:03:001:0037, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 476909, виданого Козятинським районним відділом земельних ресурсів у Вінницькій області 18 жовтня 2007 року.

Після оформлення спадщини позивач у відповідь на її заяву отримала від відповідача копію договору оренди вказаної земельної ділянки від 12 грудня 2012 року з додатками та копію додаткової угоди № 1 від 30 вересня 2014 року з додатками. Позивач зазначає, що у цій додатковій угоді підпис у графі- «Орендодавець» виконано не самим ОСОБА_2 , а іншою особою, що підтверджується висновком експертів за результатами проведення технічної та почеркознавчої експертизи від 26 листопада 2019 року № 6686/6687/19-21, проведеної в рамках кримінального провадження.

Пославшись на викладене та на положення ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсною додаткову угоду № 1 про внесення змін та доповнень до договору оренди землі № б/н від 12 грудня 2012 року, укладену 30 вересня 2014 року від імені ОСОБА_2 із ТОВ «Сігнет-Центр».

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2020 року провадження у справі закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою про закриття провадження у справі, ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач зазначив, що оскаржувану позивачем ухвалу вважає законною та обґрунтованою, а тому просить апеляційний суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 79128899 від 30 січня 2017 року ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,1742 га, розташованої на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, кадастровий номер 0:03:001:0037 (а. с. 14), яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 476909, виданого Козятинським районним відділом земельних ресурсів у Вінницькій області 18 жовтня 2007 року (а. с. 13).

12 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки (а. с. 17-19).

30 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін та доповнень до договору оренди землі № б/н від 12 грудня 2012 року.

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» про визнання недійсним додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, справа № 133/814/18 (а. с. 52-54), мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько - ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,1742 га, розташовану на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, кадастровий номер 0:03:001:0037, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 476909, виданого Козятинським районним відділом земельних ресурсів у Вінницькій області 18 жовтня 2007 року.

Після оформлення спадщини позивач у відповідь на її заяву отримала від відповідача копію договору оренди вказаної земельної ділянки від 12 грудня 2012 року з додатками та копію додаткової угоди № 1 від 30 вересня 2014 року з додатками.

Додаткова угода № 1 від 30 вересня 2014 року підписана невідомою особою, яка не мала повноважень представляти інтереси ОСОБА_2 , а тому на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України має бути визнана недійсною.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 липня 2019 року у справі № 133/814/18, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 14 листопада 2019 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет- Центр» про визнання недійсним додаткової угоди від 30 вересня 2014 року, державна реєстрація від 15 жовтня 2014 року, якою термін дії договору оренди землі від 12 грудня 2012 року, а саме земельної ділянки площею 4,1742 га, яка розташована на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0037 продовжений до 11 грудня 2022 року (а. с. 55-59).

Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили з того, що факт не підписання ОСОБА_2 додаткової угоди до договору оренди землі не підтверджується належними та допустимими доказами, а договір та додаткова угода сумлінно виконуються відповідачем. Окрім того, наявність волевиявлення ОСОБА_2 щодо підписання договору проявлась у фактичному отриманні останнім орендної плати. Крім того, незважаючи на неодноразові роз`яснення судом позивачу своїх прав, остання правом заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи не скористалась.

26 листопада 2019 року експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстицію України проведено технічну та почеркознавчу експертизу, за наслідками якої складено висновок № 6686/6687/19-21 про те, що підпис у графі «орендодавець» в додатковій угоді № 1 про внесення змін та доповнень до договору оренди землі б/н від 12 грудня 2012 року, за кадастровим номером :03:001:0037 - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів ймовірно не самим ОСОБА_2 , а іншою особою (а. с. 28-30).

У зв`язку з проведенням вказаної технічної та почеркознавчої експертизи ОСОБА_1 повторно звернулась до суду з позовом у справі, що розглядається, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет- Центр» про визнання недійсним додаткової угоди від 30 вересня 2014 року (а. с. 2-6).

Згідно з пунктом 3 частиною першою статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Отже, для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову.

Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави закривати провадження у справі.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, встановивши, що вимоги, заявлені позивачем у даній справі були предметом розгляду у цивільній справі № 133/814/18, за результатами розгляду якої прийнято рішення суду, яке набрало законної сили, дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, оскільки в обох справах тотожні сторони спору, тотожний предмет позову, а саме: визнання недійсним додаткової угоди від 30 вересня 2014 року до договору оренди землі від 12 грудня 2012 року, та тотожні підстави позову - підпис у вказаній додатковій угоді виконаний не ОСОБА_2 , що є порушенням ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що підстави позову у цивільній справі № 133/814/18 та позову у цій справі по суті заявлених позовних вимог не є тотожними у зв`язку з посиланням у останньому та долученням до нього висновку технічної та почеркознавчої експертизи № 6686/6687/19-21 від 26 листопада 2019 року, оскільки в розумінні ст. ст. 76, 110 ЦПК України висновок експерта є одним із доказів і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу, отже посилання на нього не змінює підстав позову, які є тотожними у обох цих справах, а є документальним підтвердженням обґрунтування заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення питання про закриття провадження у справі, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета

Повний текст постанови виготовлено 29 вересня 2020 року.