ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6747/20 Справа № 203/3782/19 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року

по справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, займаючи посаду інспектора УПП в Дніпропетровській області, 16 жовтня 2018 року близько 0020 хв., керуючи службовим автомобілем марки «Toyota Prius», д.р.н. НОМЕР_1 на перехресті пр. Пушкіна та вул. Шмідта у м. Дніпрі порушив вимоги ПДР, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, винним у скоєнні якої постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2018 року визнаний відповідач, тому саме він несе цивільно-правову відповідальність згідно ст. ст. 22, 1166, 1187 ЦК України за заподіяну пошкодженням службового автомобіля матеріальну шкоду, розмір якої за даними висновку експертного дослідження від 16 травня 2019 року складає 111597,19 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, з 16 січня 2016 року відповідач ОСОБА_1 проходить службу в Управлінні патрульної поліції у м. Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №583 о/с від 19 червня 2018 року «По особовому складу» лейтенанта ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора батальйону №1 роти №2 взводу №2 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області (а.с.5).

Відповідно до розстановки сил та засобів батальйону №1 УПП в Дніпропетровській області ДПП екіпаж патрульної поліції №222 у складі інспектора батальйону №1 роти №2 взводу №2 УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 та відповідача у справі інспектора батальйону №1 роти №2 взводу №2 УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 , заступив на патрулювання з 20:00 год. 15 жовтня 2018 року до 08:00 год. 16 жовтня 2018 року на службовому автомобілі «Toyota Prius», д.р.н. НОМЕР_1 (а.с.6).

Фактичне отримання у користування вказаного службового автомобіля відповідачем, як водієм, 15 жовтня 2018 року о 20:00 год. та його повернення о 08:00 год 16 жовтня 2018 року підтверджується дорожнім листом № 10/2722-1082 транспортного засобу марки/моделі «Toyota Prius», д.р.н. НОМЕР_1 , в якому вказані 12 водіїв, серед яких і ОСОБА_1 .

Під час патрулювання 16 жовтня 2018 року близько 00 год. 20 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Prius», д.р.н. НОМЕР_2 на перехресті нерівнозначних доріг вул. Шмідта та пр. Пушкіна в м. Дніпрі не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 та скоїв зіткнення з автомобілем Daewo Lanos, д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

За даним фактом постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2018 року, що набрала законної сили 20 листопада 2018 року, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.7).

Службовий автомобіль «Toyota Prius», д.р.н. НОМЕР_1 зареєстрований 26 жовтня 2016 року на праві власності за Департаментом патрульної поліції на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с.8).

Згідно висновку експертного дослідження за №22/12.2/2, виконаного судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру 16 травня 2019 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «Toyota Prius», д.р.н. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, складає 111597,19 грн. (а.с. 9-19).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив встановлений законом річний строк для звернення до суду з даним позовом, а відтак, після спливу строку, передбаченого ч.2 ст.233 КЗпП України, працівник звільняється від обов`язку відшкодовувати завдану ним шкоду.

Проте, з такими висновками суду не можна погодитись виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.

За вказаним Положенням відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правилами статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктами 1, 2, 8 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

З огляду на вищезазначені вимоги закону, указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.

Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23 січня 2019 року в справі № 825/730/16 (провадження № 11-934апп18) та від 13 лютого 2019 року в справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) і підстав для відступу від вказаної правової позиції не вбачається.

Отже, у справі, що переглядається, спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування збитків, завданих особою державі під час проходження публічної служби, є публічно-правовими, тому спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

Стаття 367 ЦПК України визначає межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до положення ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Правилами ч.1,2 ст. 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишення позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. ст. 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю.

За приписом ч.4 ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,377,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року скасувати.

Провадження по справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

Т.П. Красвітна