П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 30 000 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття та разові додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 14 259 грн. 91 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач не сплачує аліменти в добровільному порядку і син повністю перебуває на утриманні позивача та станом на даний час проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 з народження хворіє на дитячий аутизм, симптоматичну епілепсію, має проблеми із зором та з 2015 року є дитиною-інвалідом. Крім того, з лютого 2015 року дитина ОСОБА_4 перебуває під наглядом психіатра та згідно виписки з амбулаторної картки потребує постійного нагляду, психо-педагогічної та психологічної реабілітації. За період з травня 2015 року батько дитини за запрошенням психіатра на прийом в поліклініку не звертався. Лікуванням та реабілітацією дитини займається виключно позивач. З поміж іншого, позивач возить дитину на лікування в приватну клініку в Ізраїль, де ОСОБА_4 перебуває на обліку, витрачаючи чималі кошти. Через хворобу дитина постійно потребує тривалого і систематичного лікування, зокрема, відвідування психолога, необхідність дороговартісних ліків, а також спеціальне взуття через судоми внаслідок епілепсії, харчування та індивідуальний супровід дитини в умовах навчального закладу. У зв`язку з цим, позивач щомісячно витрачає значні кошти. Відповідач не бере участі у додаткових витратах на сина та не надає регулярно фінансову допомогу, хоча має для цього всі можливості. Відповідач є успішним підприємцем, має високий заробіток та має у власності рухоме та нерухоме майно.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 грн. щомісячно, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону, починаючи із 06 листопада 2019 року і до досягнення сином повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 7 809 грн. 67 коп. одноразово. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що на підтвердження платоспроможності відповідача вона надала суду копію декларації за 2017 рік, копію витягу з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію виписки та витягу з виписки з сервісу Opendata. Представником позивача було подано клопотання про витребування від Державної податкової служби відомостей про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 01 січня 2018 року по 01 листопада 2019 року. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ у 2019 році відповідач придбав дев`ять транспортних засобів, орієнтовна вартість яких складає 4 000 000 грн., а у 2020 році придбав два вантажних автомобіля орієнтовною вартістю 820 000 грн. Натомість, суд у мотивувальній частині рішення зазначив лише позицію сторони відповідача щодо такого важливого доказу платоспроможності відповідача, при цьому, не надав власної оцінки та не врахував при визначенні розміру аліментів на утримання дитини-інваліда. Доводи відповідача щодо неможливості встановити особу, яка є власником транспортних засобів, зазначених у витязі, не відповідають дійсності, оскільки пошук зазначеної в реєстрі інформації здійснювався за прізвищем, ім`ям, по батькові та датою народження. Відповідач займається наданням в оренду вантажних автомобілів. Серед зазначених у витягу автомобілів наявний автомобіль, який був задекларований відповідачем у 2017 році. Позивач зазначає, що аналогічні витяги були взяті до уваги Верховним Судом при розгляді справ № 607/14614/18, № 667/6240/15-ц, № 585/2285/18. Висновки суду щодо мінливості доходу відповідача не ґрунтуються на всебічному дослідженні доказів та не є об`єктивними. Дохід відповідача лише у 2019 році склав 1 500 000 грн. Такі доходи відповідача дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 30 000 грн. Суд не взяв до уваги, що дитина перебуває на обліку та проходить лікування у приватній клініці в Ізраїлі. Витрати, які позивач несе у місяць у зв`язку з лікуванням сина є передбачуваними та становлять 28 519 грн. 83 коп. Копія фіскального чека про сплату повторної консультації педіатра від 19 вересня 2019 року та лист Центру А.KID «Tomatis-Kiev» від 24 вересня 2019 року були надані позивачем разом з позовною заявою та містяться у матеріалах справи. Суд не врахував витрати на повторну консультацію у педіатра у розмірі 350 грн., а також витрати, пов`язані з відвідуванням занять пасивного стрейтчингу та логопеда-дефектолога у центрі, що працює з дітьми, хворими на аутизм. Стягнуті кошти у розмірі 7 809 грн. 67 коп. є недостатніми, оскільки не враховано витрати позивача у розмірі 12 550 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує на те, що надана позивачем суду роздруківка електронного витягу з сервісного сайту МВС, без будь-яких реквізитів органу, що сформував витяг, не є офіційним документом та носить інформаційний характер. Повноваження щодо представництва інтересів позивача ОСОБА_5 виникли в останньої лише 25 лютого 2020 року, а тому вона не була уповноважена отримувати інформацію з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ. Позивач не зазначила про наявність чи відсутність у неї або інших осіб оригіналу електронного доказу. Обґрунтовуючи розмір додаткових витрат, позивач наводить у таблиці перелік доказів, доданих до позовної заяви, на загальну суму 16 319 грн. 83 коп. та послуги Центру, що працює з дітьми, хворими на аутизм, без зазначення конкретної суми витрат. Позивач посилається на лист від 24 вересня 2019 року, в якому зазначено, що дитина займається у даний час і вартість занять у тиждень становить 3 500 грн. Однак, позивач не зазначила та не надала відповідних доказів того, протягом якого часу дитина займалася у центрі, а також не долучила доказів сплати послуг центру.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії № НОМЕР_1 , виданим 19 лютого 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві (а.с.9, Т.1).

Факт проживання дитини з матір`ю сторонами не оспорюється.

Згідно з характеристикою від 13 вересня 2018 року ОСОБА_1 слідкує за станом здоров`я дитини та старанно виконує всі рекомендації вчителів та лікарів (а.с.44, Т.1).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 , 2010 року народження, є дитиною-інвалідом до 18 років, його законним представником є ОСОБА_1 (а.с.12, Т.1).

Відповідно до епікризу № 1888/1 423 ДС КУ «ООМЦПЗ» ОСОБА_4 має діагноз: аутизм з вираженими порушеннями комунікативної поведінки, емоційно-лабільним розладом, когнітивною недостатністю. Загальний недорозвиток мовлення І-ІІ рівня. Ехолалія. Фебрільний епісиндром за анамнезом (а.с.18-19, Т.1).

Епікризом випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 607 підтверджується висновок експериментально-психологічного дослідження: на перший план виступає: недорозвинення комунікативної функції у дитини з інтелектуально-мнестичним недорозвиненням ступеня легкої розумової відсталості (а.с.20-21, Т.1).

Відповідно до довідки від 19 грудня 2019 року ОСОБА_3 працює в ТОВ «Теплолюкс-Юг» з 05 квітня 2018 року на посаді заступника директора з комерційних питань, де отримує заробітну плату в розмірі 3 400 грн. Дохід з врахуванням сплати податків становить 2 788 грн. (а.с.119, Т.1).

ОСОБА_3 є власником автомобіля марки Volkswagen Passat 2015 року випуску (а.с.60, Т.1).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 181809135 ОСОБА_3 належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0144, площею 3, 2598 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області, та квартира АДРЕСА_2 (а.с.66-69, Т.1).

Згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 22 квітня 2020 року ОСОБА_3 має мінливий дохід (а.с.212, Т.1).

Згідно виписки з історії хвороби стаціонарного хворого від 23 квітня 2019 року ОСОБА_3 хворіє на інсулінонезалежний цукровий діабет середньої важкості (а.с.117, Т.1).

ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.113, Т.1).

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів у розмірі 15 000 грн. та додаткових витрат на дитину у розмірі 7 809 грн. 67 коп., суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власної дитини і сплати аліментів у вказаному розмірі, достатньому для забезпечення дитини можливості нормального розвитку та витрат на лікування. Позивачем було понесено додаткові витрати у розмірі 15 619 грн. 83 коп. у зв`язку лікуванням спільної з відповідачем дитини, а тому половина суми додаткових витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, що відповідатиме як матеріальному становищу батьків, так і засадам справедливості.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів з наступних підстав.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 182, ч. 1 ст. 183 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено, що у позивача на утриманні перебуває ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є батьком дитини, а, відтак, на нього також покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 15 000 грн. щомісячно, вважаючи цей розмір достатнім для забезпечення розвитку дитини. ОСОБА_3 погодився з рішенням суду в цій частині та не оскаржував його в апеляційному порядку.

ОСОБА_1 вважає, що доходи відповідача дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 30 000 грн. При цьому, позивач посилається на наявність у відповідача транспортних засобів та зазначає, що витрати, які відповідач поніс у 2020 році, пов`язані з їх придбанням, перевищили більше ніж у триста разів розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Висновки суду про мінливість доходу відповідача є безпідставними, оскільки за 2019 рік дохід відповідача склав 1 500 000 грн.

Апеляційний суд погоджується з розміром аліментів, який був визначений рішенням суду першої інстанції, так як при його визначенні врахуванню підлягають:

стан здоров`я дитини (п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України), а саме ОСОБА_4 , 2010 року народження, є дитиною-інвалідом та має діагноз: аутизм з вираженими порушеннями комунікативної поведінки, емоційно - лабільним розладом, когнітивною недостатністю. Загальний недорозвиток мовлення І-ІІ рівня. Ехолалія. Фебрільний епісиндром за анамнезом (а.с.18-19, Т.1);

стан здоров`я платника аліментів (п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України), а саме ОСОБА_3 хворіє на інсулінонезалежний цукровий діабет середньої важкості (а.с.117, Т.1);

матеріальне становище платника аліментів (п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України), а саме, що відповідач отримує заробітну плату та дохід від податкових агентів (а.с.119, 212, Т.1), наявність нерухомого майна (квартири та земельної ділянки), транспортного засобу Volkswagen Passat, 2015 року випуску (а.с.60, 66-69, Т.1);

наявність у платника аліментів інших дітей (п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України), а саме наявність на утриманні відповідача малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.113, Т.1);

наявність у платника аліментів непрацездатних батьків (п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України, а саме мати відповідача - ОСОБА_7 є особою похилого віку, пенсіонером (а.с.114, 115, Т.1).

Враховуючи зазначене, а також те, що обов`язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, розмір аліментів 15 000 грн. тільки з боку батька, та при матеріальному забезпеченні дитини матір`ю зі своєї сторони, буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Стягуючи з відповідача аліменти у розмірі 15 000 грн., суд першої інстанції в повній мірі врахував зазначені обставини, зазначений розмір, на думку апеляційного суду, відповідає вимогам закону в частині необхідності та достатності розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 серед іншого посилалася на те, що її представником було подано клопотання про долучення доказу у вигляді витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих за відповідачем транспортних засобів. Позивач вказувала, що аналогічні витяги приймалися до уваги Верховним Судом під час розгляду справ.

Відповідно до вимог ст. 83, 84 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

З матеріалів справи вбачається, що разом з позовною заявою 01 листопада 2019 року ОСОБА_1 не подавала до суду витяг з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ, клопотання про витребування такого доказу у зв`язку з неможливістю подати його самостійно не заявляла.

Такий витяг був наданий суду лише 05 лютого 2020 року разом з відповіддю на відзив та з цього витягу вбачається, що запит стосовно зареєстрованих за ОСОБА_3 транспортних засобів було надіслано до Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ 17 січня 2020 року. Запитувачем такої інформації значиться ОСОБА_5 , яка на той момент не була ані стороною у справі, ані іншим учасником справи. Довіреність на представництво інтересів ОСОБА_1 ОСОБА_5 було видано позивачем лише 25 лютого 2020 року.

Відповідач заперечує проти вищезазначеного доказу та вважає, що ОСОБА_5 не мала повноважень щодо представництва інтересів позивача та здійснення відповідних запитів до органів МВС.

У пунктах 1, 2, 5 Порядку доступу посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, адвокатів, нотаріусів до Єдиного державного реєстру транспортних засобів стосовно зареєстрованих транспортних засобів, їх власників та належних користувачів, затвердженого постановою КМУ № 260 від 25 березня 2016 року зазначено, що цей Порядок визначає умови та підстави безпосереднього доступу посадових осіб органів державної влади, зокрема органів МВС, органів Національної поліції, органів місцевого самоврядування, судів, органів прокуратури, органів СБУ, адвокатів, нотаріусів, інспекторів з паркування (далі - користувачі) до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - Реєстр), держателем якого є Міністерство внутрішніх справ, щодо зареєстрованих транспортних засобів, їх власників та належних користувачів у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, а також механізм користування Реєстром. Доступ до Реєстру надається (припиняється) користувачеві на підставі договору, укладеного між ним та адміністратором Реєстру, і за документами, які надають користувачеві право на отримання такої інформації у зв`язку із здійсненням ним повноважень, визначених законом. До проведення пошуку відомостей про зареєстровані транспортні засоби, їх власників та належних користувачів користувач вносить до Реєстру дані про підставу отримання запитуваних відомостей (норми закону про покладення на користувача повноважень, для здійснення яких проводиться пошук відомостей, реквізити справи, провадження, договору про надання правової допомоги тощо).

На момент здійснення запиту до Єдиного державного реєстру транспортних засобів ОСОБА_5 не мала відповідних на це повноважень, а, відтак, витяг, на який посилається позивач, одержаний з порушенням встановленого законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Що стосується додаткових витрат на утримання дитини апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі, витрат на лікування. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Оскаржуваним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача додаткові витрати у розмірі 7 809 грн. 67 коп. Визначаючи такий розмір, суд першої інстанції виходив з фактично понесених та підтверджених доказами витрат на загальну суму 15 619 грн. 83 коп. та стягнув половину цієї суми. Зазначена сума включає у себе послуги психолога вартістю 500 грн. та 700 грн., психокорекційні послуги вартістю 5 350 грн. та 4 500 грн., обстеження вартістю 3 472 грн. 33 коп., 610 грн. та 487 грн. 50 коп. Однак, суд першої інстанції помилково не взяв до уваги фіскальний чек про сплату повторної консультації педіатра від 19 вересня 2019 року (а.с.51, Т.1), на що обґрунтовано посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_1 .

За таких обставин, додаткові витрати, які підлягають стягненню на користь позивача з відповідача разово, з урахуванням обов`язку обох батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, становлять 7 984 грн. 91 коп. ((700+500+5 350+4 500+3 472,33+610+487,5+350)/2).

Позивач також вказувала на те, що нею понесені витрати, пов`язані з відвідуванням занять пасивного стрейтчингу та логопеда-дефектолога у центрі, що працює з дітьми, хворими на аутизм. Вартість таких витрат, як зазначає позивач, становить 3 050 грн. у тиждень, у місяць 12 200 грн. На підтвердження вказаної обставини ОСОБА_1 надала суду лист Центру А.KID «Tomatis-Kiev» від 24 вересня 2019 року.

Проте, зазначений доказ не є підтвердженням понесення позивачем витрат, пов`язаних з відвідуванням дитиною центру, оскільки лист містить лише інформацію про те, що дитина відвідує центр та у ньому зазначено загальну вартість занять за тиждень. Докази оплати позивачем занять ОСОБА_4 у ОСОБА_8 «Tomatis-Kiev» суду не надані.

ОСОБА_1 вказувала на те, що вона понесла додаткові витрати на дитину у розмірі 28 519 грн. 83 коп., а тому половина з них, а саме 14 259 грн. 91 коп., підлягає стягненню на її користь з відповідача. Проте, понесення додаткових витрат у зазначеному розмірі позивачем не доведено, а, відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру додаткових витрат на дитину у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року в частині визначення розміру додаткових витрат на дитину змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_3 , проживаючого по АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 7 984 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні, 91 копійку разово».

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судове рішення складено 02 жовтня 2020 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.