Справа № 130/363/20
Провадження № 22-ц/801/1274/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мишковська Тетяна Миколаївна, та апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 квітня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Верніка В. М. в місті Жмеринка Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи,

у цивільній справі № 130/363/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 75 108,07 грн. за кредитним договором від 03.06.2011 та судові витрати у розмірі 2 102 грн.

Позовна заява мотивована тим, що свої зобов`язання за договором за вказаним договором від 03.06.2011 позивач АТ КБ «ПриватБанк» виконав, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач своїх зобов`язань за договором кредиту не виконав і станом на 21.12.2019 допустив заборгованість в сумі 75 108,07 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 7 637,38 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 59 059,70 грн., нарахованої пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 4 358,22 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 3 552,77 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк» і стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03.06.2011 станом на 31.12.2019 в сумі 7 637 (сім тисяч шістсот тридцять сім) грн. 38 коп., а також 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. судового збору.

У задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам користування кредитом в сумі 59 059 грн. 70 коп., заборгованості із нарахованої пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 4 358 грн. 22 коп., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 3 552 грн. 77 коп. - штраф (процентна складова) - відмовлено.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції мотивував своє рішення недоведеністю позовних вимог в частині стягнення з відповідача складових заборгованості за кредитом, зокрема заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею, а також штрафів (фіксована частина та процентна складова).

Отже суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам користування кредитом в сумі 59 059,70 грн., заборгованості із нарахованої пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 4 358,22 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 3 552,77 грн. - штраф (процентна складова) є безпідставними та задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплати позивачу у анкеті-заяві від 03.06.2011, та внаслідок неналежності стосовно цих умов решти представлених позивачем доказів, а саме витягів з Тарифів та Умов.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мишковська Т. М., подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду в частині часткового задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 лютого 2020 року відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, за наявними у справі документами, якою запропоновано відповідачу подати відзив з доказами на заперечення позовних вимог протягом 15 днів з моменту отримання ухвали, що відповідає нормам ч. 7 ст. 178 ЦПК України. Однак суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 178 цього кодексу, процесуальні строки щодо подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Тому скаржник вважає, що за цих обставин строки на подання відзиву ще не спливли, проте суд, в порушення вказаних норм, до спливу строку на подання відзиву, виніс оскаржуване рішення без врахування доказів та заяв зі сторони відповідача, чим позбавив його змоги подати заяву про застосування строків позовної давності, та фактично позбавив його можливості на справедливий розгляд справи. Тому просить, враховуючи висновки ВП ВС від 17 квітня 2018 року по справі № 200/11334/14-ц, на стадії апеляційного розгляду прийняти заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Зокрема вказує, що оскільки з 28.02.2014 Банк визнав кредит відповідача простроченим (колонка №5 Розрахунку «Залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)») у розмірі 7 637,86 грн., відповідач понад 6 років платежів за кредитом не здійснював, то саме з цієї дати право Банка на отримання коштів за кредитним договором порушено, а відтак з цього часу Банк має право на захист свого порушеного права у судовому порядку - право на позов. При цьому посилається на правовий висновок Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13, предметом якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Оскільки з 28.02.2014 Банк не звертався до суду за захистом свого порушеного права, то на час звернення до суду з позовом у даній справі, сплив строк позовної давності за цими вимогами.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» не погодившись із рішенням суду першої інстанції також подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення в частині незадоволених позовних вимог про стягнення відсотків у розмірі 59 059,70 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі.

Зазначив, що оскаржуване рішення ухвалено з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованим, безпідставним та незаконним, а допущені суддею місцевого суду істотні порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності відповідно до ч. 1 (пп. а п.1) ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75, виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів Банку. Позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та користувався вказаним кредитним лімітом Банку, що підтверджується випискою про рух коштів, а також прослідковується у розрахунку заборгованості. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. Не здійснив своєчасне погашення заборгованості за кредитом. У цій справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалось відповідачем укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Крім того, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. При цьому скаржник посилається на постанову Верховного Суду (КЦС) від 23.12.2019 у справі № 572/1169/17 та додає до апеляційної скарги виписку про рух коштів ОСОБА_1 за період з 03.06.2011 по 09.06.2020

Своїм правом на подання відзивів на подані апеляційні скарги учасники справи не скористались.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сумою, яка стягується 75 108,07 грн, що є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200 грн), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про відмову в задоволенні апеляційних скарг з наступних висновків.

Згідно з ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.06.2011 відповідач ОСОБА_1 уклав з позивачем двосторонній правочин, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що ця заява разом з Умовами та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. У даній заяві позивачем вказано про власне бажання оформити на своє ім`я банківську картку Кредитка «Універсальна» та зазначено бажаний кредитний ліміт 8 000 грн. (а.с.10).

Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором від 03.06.2011 за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість перед позивачем, що станом на 31.12.2019 становить 75 108,07 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 7 637,38 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 59 059,70 грн., нарахованої пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 4 358,22 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 3 552,77 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-9).

Отже суд дійшов висновку, що вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведений факт отримання відповідачем оспорюваного кредиту, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року в справі №755/18246/15-ц.

Разом з тим, часткового задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішенням тим, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам користування кредитом в сумі 59059,70 грн., заборгованості із нарахованої пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 4358,22 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 3552,77 грн. - штраф (процентна складова) є безпідставними та задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 03.06.2011 року, та внаслідок неналежності стосовно цих умов решти представлених позивачем доказів, а саме витягів з Тарифів та Умов.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Проте суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що безпосередньо укладеним між сторонами кредитним договором від 03.06.2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не визначено процентної ставки за користування кредитом, розмірів неустойки, порядку їх нарахування тощо.

Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не місять відомостей щодо їх підписання відповідачем за відсутності належної ідентифікації особи, а тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору № б/н від 03.06.2011. Це положення узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі №6-16цс-15 від 11.03.2015 року, яку суд першої інстанції врахував при винесення оскаржуваного рішення.

Крім того, в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Безпідставними є посилання апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» на висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладених в Постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, оскільки в даній справі встановлені інші фактичні обставини справи.

Так, в справі № 572/1169/17 судом встановлено, що у заяві позичальника від 03 лютого 2010 року сторони узгодили базову процентну ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору в розмірі 2,5 % на місяць з розрахунком 360 днів в році. Проте в даній справі в заяві позичальника від 03.06.2011 року процентна ставка за користування кредитними коштами між сторонами не узгоджена.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги новий доказ - виписку про рух коштів, що доданий до апеляційної скарги, оскільки такий доказ до суду першої інстанції позивачем не подавався, він не був предметом дослідження суду першої інстанції.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.

Надані позивачем додаткові докази створені в ході операційної діяльності банку і зберігаються у нього, а відтак будь-які об`єктивні причини їх неподання суду першої інстанції відсутні.

Не спростовують вірні висновки суду першої інстанції доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мишковська Т. М., про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 178 цього кодексу, процесуальні строки щодо подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, строки на подання відзиву ще не спливли, проте суд, в порушення вказаних норм, до спливу строку на подання відзиву, виніс оскаржуване рішення, чим позбавив відповідача змоги подати заяву про застосування строків позовної давності.

Дійсно, 2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-ІХ), яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже, саме нормою матеріального права про позовну давність визначено строк та порядок подачі такої заяви, які ніяким чином не пов`язані з процесуальними строками та порядком подачі відзиву на позовну заяву, а тому посилання відповідача на продовження строку дії процесуальних строків, зокрема ст. 178 ЦПК України, є безпідставними.

Таким чином, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують. Суд першої інстанції повно й всебічно дослідивши ті докази, які були додані до позовної заяви, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог і постановив законне рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12.06.2020 ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до вирішення справи судом апеляційної інстанції. Оскільки відповідачу відмовлено в задоволенні апеляційної скарги, з ОСОБА_1 слід стягнути 3 153 грн. в дохід держави за подання апеляційної скарги. Витрати, пов`язані з подачею апеляційної скарги Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мишковська Тетяна Миколаївна, та апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 квітня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави 3 153 грн. (три тисячі сто п`ятдесят три гривні) судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2020 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник