КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 367/4267/18 Головуючий у І-й інстанції - Саранюк Л.П.
апеляційне провадження № 22-ц/824/1106/2020 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Діденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2019 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті», тертя особа: приватний нотаріус Калинушка Оксана Олексіївна, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2016 року ТОВ «Аверс Сіті» звернулось в суд з даним позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що Товариство є замовником будівництва ЖК «Коцюбинський» за адресою: АДРЕСА_1 , який 16 вересня 2011 року був введений в експлуатацію.

22 вересня 2011 року рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області було присвоєно поштову адресу житловому будинку АДРЕСА_2 , та доручено КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» оформити й видати свідоцтво про право власності ТОВ «Аверс Сіті» на квартири закінченого будівництва вказаного будинку.

17 серпня 2013 року ТОВ «Аверс-Сіті» зареєструвало за собою право власності на квартиру №406 на підставі рішення Коцюбинської селищної ради Київської області №270 від 22 вересня 2011рокупро що було видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 .

17 червня 2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до ТОВ «Аверс-Сіті» про визнання права власності на квартири № 132 , 11б , 406 , 431 , АДРЕСА_6 та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29 липня 2013 року у справі №367/5136/13-ц в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2013 року у справі №367/5136/13-ц рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 липня 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким визнано право власності на об`єкти нерухомості, а саме квартири № 132 , 116 , 406 , 431 , АДРЕСА_7 та квартиру АДРЕСА_8 та зобов`язано ТОВ «Аверс-Сіті» передати ОСОБА_2 технічну документацію (технічні паспорти) на квартири №132 , 116 , 406 , 431 , АДРЕСА_7 та квартиру АДРЕСА_8 .

19 березня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2013 року скасовано, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 липня 2013 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 12 листопада 2014 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2013 року - залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 24 червня 2015 року рішення апеляційного суду від 17 вересня 2013 року та ухвалу суду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року скасовано, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 липня 2013 року залишено в силі.

31 жовтня 2017 року з інформаційної довідки № 102051605 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно представник ТОВ «Аверс-Сіті» дізнався, що на даний час квартира АДРЕСА_9 зареєстрована за ОСОБА_1 .

Також, з вказаної довідки слідує, що 30 січня 2014 року ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на квартиру №406 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2014 року у справі №367/5136/13-ц.

31 січня 2014 року власником квартири став ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №102 від 31 січня 2014 року, який укладений між ОСОБА_2 за ОСОБА_3

23 січня 2015 року власником квартири стала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири №266 від 23 січня 2015 року, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

16 квітня 2015 року власником спірної квартири стала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири №940 від 16 квітня 2015 року, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що квартира вибула з власності ТОВ «Аверс-Сіті» не з його волі, а шляхом реєстрації права власності за ОСОБА_2 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2013 року в справі №367/5136/13-ц, яке було скасовано постановою Верховного суду України від 24 червня 2015 року у справі №6-318цс15, що є підставою для застосування способу захисту, передбаченого ст. 388 ЦК України, позивач просив задовольнити позов та витребувати у ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аверс-Сіті» об`єкт нерухомості: квартиру АДРЕСА_9 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна :09, загальною площею 104,4 кв. м.

Не погоджуючись з таким позовом, ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до ТОВ «Аверс-Сіті», третя особа: приватний нотаріус Калинушка О.О., Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна, в якій вказувала, що 16 квітня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу квартири №940 від 16.04.15 року, укладеного з ОСОБА_4 , вона стала власником спірної квартири.

Договір був укладений в належній формі, з дотриманням всіх вимог закону, він був оплатний та фактичний володілець не знав та не міг знати, що річ, яку він набуває, може бути чужою, адже у відповідних реєстрах була відсутня інформація про обмеження щодо майна. Під час укладення Договору нотаріус перевіряв наявну в реєстрах інформацію - жодні обмеження чи сумніви щодо неможливості укладення Договору були відсутні. До того ж Договір не носив характеру мнимої чи удаваної угоди.

Крім того, продавець гарантував, що на момент укладання угоди від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення, щодо квартири відсутні судові спори, обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо квартири немає, в зв`язку з чим у ОСОБА_1 не виникло жодних сумнівів щодо належності майна, оскільки інформація з реєстрів була перевірена нотаріусом. Витяг був наданий та міститься в матеріалах нотаріальної справи.

В матеріалах справи відсутні докази про внесення відомостей щодо заборони відчуження об`єкта, його обтяження. Навіть станом на 10.02.2018 р. такі відомості відсутні, про що свідчать дані реєстрів.

Договір купівлі-продажу відповідає вимогам ст.ст. 655, 657 ЦК України, оскільки власники належним чином зареєстрували право власності на квартиру і держава визнала це право власності шляхом реєстрації.

Правочин відповідає вимогам ст.ст. 203, 209, 210, 334 ЦК України та здійснений за відсутності в Державному реєстрі відомостей про обтяження цього нерухомого майна.

Отже, ОСОБА_1 є належним власником придбаного спірного нерухомого майна та добросовісним набувачем, що набула право власності на майно без обтяжень на підставі угоди (правочину).

Починаючи з моменту придбання спірної квартири ОСОБА_1 зробила в ній ремонт, оскільки придбавала квартиру для проживання в ній своєї сім`ї; сплачує комунальні послуги. Наразі в помешканні зареєстровані та проживають її неповнолітні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Іншого житла та власності ОСОБА_1 не має.

Вказувала, що в даному випадку майно, яке ТОВ «Аверс-Сіті» вважає своїм, вибуло з його фактичного володіння через його необачність та байдужість, оскільки при наявності ухвали суду від 05.08.2014 про арешт у вигляді заборони відчуження, він не лише не зареєстрував заборону в відповідному реєстрі, але й навіть не цікавився більше ніж три роки, що відбувається з майном, про що свідчить інформаційна довідка, на яку він посилається у позовній заяві. Через такі необачні дії ТОВ «Аверс-Сіті» наразі вона потерпає.

Крім того, про намір ТОВ «Аверс-Сіті» відчужити майно свідчить навіть укладений між Товариством та ОСОБА_2 договір купівлі- продажу майнових прав від 21.02.2011 р.

Таким чином, воля ТОВ «Аверс-Сіті» була спрямована на відчуження майна, а тому не відповідає положенням п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Посилаючись на викладене, просила суд визнати її добросовісним набувачем квартири за адресою: АДРЕСА_10 . Судовий збір стягнути з відповідача за зустрічним позовом.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2019 року позовну заяву ТОВ «Аверс Сіті» задоволено.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аверс-Сіті» об`єкт нерухомості: квартиру АДРЕСА_9 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна :09, загальною площею 104,4 кв. м.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові ТОВ «Аверс Сіті». Судові витрати покласти на ТОВ «Аверс-Сіті».

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники справи до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, правом подачі відзиву не скористались.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ТОВ «Аверс-Сіті» є замовником будівництва ЖК «Коцюбинський» за адресою: АДРЕСА_1 .

16.09.2011 року житловий будинок АДРЕСА_2 був введений в експлуатацію.

22.09.2011 року рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області було присвоєно поштову адресу житловому будинку АДРЕСА_2 та доручено КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» оформити й видати свідоцтва про право власності ТОВ «Аверс-Сіті» на квартири закінченого будівництва за адресою; АДРЕСА_11 .

17.08.2013 року ТОВ «Аверс-Сіті» зареєструвало за собою право власності на квартиру № 406 на підставі рішення Коцюбинської селищної ради Київської області № 270 від 22.09.2011 року та видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що 17.06.2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до ТОВ «Аверс-Сіті» про визнання права власності на квартири № 132 , 116 , 406 , 431 , АДРЕСА_6 та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29.07.2013 року у справі № 367/5136/13-ц в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

17 вересня 2013 рішенням Апеляційного суду Київської області у справі №367/5136/13-ц рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 липня 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на об`єкти нерухомості, а саме квартири № 132 , 116 , 406 , 431 , АДРЕСА_7 та квартиру АДРЕСА_8 та зобов`язано ТОВ «Аверс-Сіті» передати ОСОБА_2 технічну документацію (технічні паспорти) на квартири №132 , 116 , 406 , 431 , АДРЕСА_7 та квартиру АДРЕСА_8 .

19 березня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2013 року скасовано, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 липня 2013 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 12 листопада 2014 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2013 року - залишено без змін.

24 червня 2015 року постановою Верховного суду України рішення апеляційного суду 17 вересня 2013 року та ухвалу суду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року скасовано, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 липня 2013 року залишено в силі.

31.10.2017 року з інформаційної довідки № 102051605 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно представник ТОВ «Аверс-Сіті» дізнався, що на даний час квартира АДРЕСА_9 зареєстрована за ОСОБА_1 .

З вищевказаної інформаційної довідки також слідує, що 30.01.2014 року ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на квартиру № 406 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2014 у справі № 367/5136/13-ц.

В подальшому, 31.01.2014 року власником квартири став ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 102 від 31.01.2014, який укладений між ОСОБА_2 за ОСОБА_3

23.01.2015 року власником квартири стала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири № 266 від 23.01.2015, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

16.04.2015 року власником квартири стала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири № 940 від 16.04.2015, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У пунктах 22, 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України.

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року у справі №6-146цс13, від 28 січня 2015 року у справі №6-218цс14, від 24 червня 2015 року у справі №6-251цс15, 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, наданим доказам дав належну правову оцінку, правомірно визнав їх обґрунтованими та прийшов до правильного висновку про те, що квартира АДРЕСА_9 вибула з володіння власника ТОВ «АВЕРС-СІТІ» на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2013 року, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому було скасоване постановою Верховного суду України від 24 червня 2015 року та з урахуванням положень п.3 ч.1 ст.388 ЦК України обґрунтовано вважав, що спірну квартиру слід вважати такою, що вибула з володіння власника - ТОВ «АВЕРС-СІТІ» поза його волею, а тому позивач має право на витребування цього майна з чужого незаконного володіння у ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що спірне майно не може бути витребуване у відповідачки, оскільки вонає добросовісним набувачем та набула права власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу, який є чинним, а тому її не можна позбавити права власності на це майно, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони спростовуються статтею 388 ЦК України, положення якої застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Рішення суду в частині, що оскаржується, відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав та доводів, викладених в апеляційній скарзі.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось, в зв`язку з чим не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність його постановлення.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 08 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді: