Справа №345/574/20
Провадження № 2/345/417/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.09.2020 м.Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі: головуючого судді Якиміва Р.В.,
секретар судового засідання Баран В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші справу за позовом керівника Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Калуської міської ради Івано-Франківської області, третя особа: Управління земельних відносин Калуської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати за землю в сумі 551 315,76 гривень,
за участю прокурора Бурак М.Б.,
представника Калуської міської ради Шпитального Р.Р.,
представника третьої особи Бреславської М.М.,
ВСТАНОВИВ:
Керівник Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 17.06.2004 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав у ЗАТ «Променергоавтоматика» будинок АПК загальною площею 473,5 м.кв., будинок майстерні загальною площею 1056,2 м.кв., будинок гаража загальною площею 85,8 м.кв., будинок складу загальною площею145,2 м.кв., будинок складу загальною площею 356,2 м.кв., які знаходяться по АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 1,0597 га з кадастровим номером 261040000:06:006:0011, яка перебувала в користуванні продавця на підставі договору оренди земельної ділянки від 24.03.2006.
Після придбання нерухомого майна ОСОБА_1 до Калуської міської ради із заявою про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою та укладення договору оренди земельної ділянки не звертався та не оформив право користування земельною ділянкою, яка розташована під належними йому об`єктами нерухомості.
Позивач вважає, що з часу виникнення права власності на нерухоме майно у ОСОБА_1 виник обов`язок укласти та зареєструвати новий договір оренди земельної ділянки, який відповідач не виконав, а отже без законних підстав зберіг у себе майно грошові кошти за оренду землі. Тому позивач, керуючись положеннями ст. 1212 ЦК України з врахуванням трирічного строку позовної давності, просить суд стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати за землю в сумі 551 315,76 гривень за період з 01.01.2017 по 01.01.2020 на користь Калуської міської ради Івано-Франківської області, а також стягнути понесені судові витрати.
В судовому засіданні прокурор підтримала заявлений позов та просила його задоволити.
Представник Калуської міської ради та Управління земельних відносин Калуської міської ради також підтримали позов та просили його задоволити.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Правом подачі відзиву відповідач не скористався. Тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України.
Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_1 придбав у ЗАТ «Променергоавтоматика» на підставі договору купівлі-продажу виробничих будівель та споруд від 17.06.2014 та наразі є власником виробничих будівель і споруд по АДРЕСА_1 , а саме будинку АПК загальною площею 473,5 м.кв., будинок майстерні загальною площею 1056,2 м.кв., будинок гаража загальною площею 85,8 м.кв., будинок складу загальною площею145,2 м.кв., будинок складу загальною площею 356,2 м.кв. (а.с. 18-19).
Після придбання нерухомості у власність ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на користування землею не оформив.
Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.01.2020 нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки становить 5250626,21 гривня (а.с. 20).
З розрахунку суми боргу за користування земельною ділянкою ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 мав би сплатити на користь Калуської міської ради 551 315,76 гривень (а.с. 21).
Крім того, згідно листа фінансового управління Калуської міської ради від 13.01.2020 №04-12/17 від ОСОБА_1 жодних коштів від сплати плати за землю до місцевого бюджету не надходило (а.с. 22).
Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.
Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.
Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Відповідно до частини 2 статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відтак, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.
Підставою для відшкодування шкоди є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).
За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.
Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Статтею 156 Земельного кодексу України передбачено, що однією з підстав відшкодування збитків власниками землі та землекористувачам є неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 фактично використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, чим завдав збитків власнику земельної ділянки у вигляді недоодержаних доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, тому слід стягнути з відповідача на користь Калуської міської ради заподіяні збитки.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладання договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року, справа № 629/4628/16-ц, провадження № 14-77цс18.
Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
З огляду на наведене суд приходить до висновку про під ставність позову та задовольняє його повністю.
Згідно наказу Офіса Генерального Прокурора № 410 від 03.09.2020 юридичну особу «Прокуратура Івано-Франківської області» переіменовано в «Івано-Франківську обласну прокуратуру» без зміни ідентифікаційних номерів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь Івано-Франківської обласної прокуратури судовий збір в розмірі 8269,74 грн. (а.с. 14), який був сплачений при зверненні до суду.
На підставі наведеного та керуючись ст. 258, 259, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 02.10.2020.

Суддя