23.09.2020 Справа № 363/5096/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Дехтяренко О.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Олівія» та ОСОБА_2 , третя особа: ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення завданої шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до ТОВ «Олівія» та ОСОБА_2 , третя особа: ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення завданої шкоди, в якій просив стягнути з відповідачів на його користь завдані матеріальні та моральні збитки внаслідок пошкодження автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 35 502, 65 грн. та витрати пов`язані із розглядом справи покласти на відповідачів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.08.2018 року близько 14 год. 10 хв. у м. Вишгород Київської області по пров. Квітневий, 2-Г, ОСОБА_2 , працюючи на посаді водія в ТОВ «Олівія», керуючи транспортним засобом марки KIA PICANTO д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення п. 10.1 ПДР України під час зміни напрямку руху не переконався в безпеці свого маневру та здійснив зіткнення з транспортним засобом ОСОБА_1 VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок пошкодження автомобіля позивачу було завдано майнової шкоди. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно - правова відповідальність власника наземного транспортного засобу KIA PICANTO д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ 4224762. Позивач звернувся до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» та повідомив про настання страхового випадку. 28.08.2018 року з ініціативи страхової компанії фахівцем було проведено огляд пошкодженого автомобіля позивача VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. НОМЕР_1 та складено протокол огляду з переліком пошкоджень та ремонтну калькуляцію про вартість матеріального збитку № 18.1548 від 29.10.2018 року, яка залишилась у страхової компанії. Згідно з повідомленням щодо виплати страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту згідно із ремонтною калькуляцією склала 30 811, 27 грн. За рішенням страхової компанії на підставі полісу АМ 4224762 16.11.2018 року позивачу було виплачено 13 968, 35 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та із вирахуванням суми ПДВ. З метою проведення відновлювального ремонту автомобіля до стану, який був на момент ДТП, 08.11.2018 року позивач звернувся на СТО, що розташоване по АДРЕСА_1 до ФОП ОСОБА_4 . Згідно проведеної калькуляції та рахунку - фактури, а також акту виконаних робіт № 26-11 від 26.11.2018 року вартість відновлювального ремонту на СТО ФОП ОСОБА_4 склала 44 471 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 138 від 26.11.2018 року за ремонт пошкодженого 22.08.2018 року транспортного засобу позивача внаслідок ДТП ОСОБА_1 було сплачено ФОП ОСОБА_4 44 471 грн. Враховуючи, що виплачене позивачу страхове відшкодування в розмірі 13 968, 35 грн. не покриває витрачених позивачем коштів на усунення завданих збитків, позивач звернувся до відповідача ОСОБА_2 з проханням у добровільному порядку відшкодувати різницю між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням, однак останній відмовився. Також позивач зазначив, що окрім майнової шкоди, діями відповідача йому було завдано і моральну шкоду з огляду на характер та обсяг страждань, тяжкість вимушених змін у житті позивача, час та зусилля, які необхідних для відновлення попереднього стану, який позивач зазнав внаслідок ДТП, будучи хворою людиною пенсійного віку, інвалідом війни 2 групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1, а тому із врахуванням засад розумності та справедливості у сукупності з іншими доказами у справі моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 5 000 грн. На підставі викладеного, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, раніше надавав письмовий відзив на позовну заяву та додаткові письмові пояснення по справі. Вказав, що позивачем не було надано висновку експерта щодо вартості ремонту пошкодженого автомобіля, який є обов`язковим для такої категорії справи, оскільки неможливо визначити дійсну вартість пошкоджень та провести додаткову експертизу. Крім того, зазначив, що транспортний засіб яким керував ОСОБА_2 на момент ДТП був застрахований у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», яка сплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 13 968, 35 грн.

Представник відповідача ТОВ «Олівія» та представник третьої особи ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» в судове засіданні не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що 22.08.2018 року о 14 год. 10 хв. гр. ОСОБА_2 в порушення п. 10.1 ПДР України, в м. Вишгород, пров. Квітневий, 2-Г, керуючи транспортним засобом марки KIA PICANTO д.н.з. НОМЕР_2 під час зміни напрямку руху не переконався в безпеці свого маневру та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

За результатами дорожньо - транспортної пригоди на ОСОБА_2 за порушення вимог п. 10.1 ПДР України був складений протокол про адміністративне правопорушення.

10.10.2018 року постановою Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Частинами 4, 5 та 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В результаті даної ДТП з вини водія ОСОБА_2 був пошкоджений автомобіль маркиVOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 .

28.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» із повідомленням про настання страхового випадку та заявою про страхове відшкодування від 26.10.2018 року, оскільки цивільна - правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника наземного транспортного засобу була застрахована у вказаній страховій компанії.

ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» повідомило ОСОБА_1 про те, що у зв`язку із розглядом документів щодо відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка сталась 22.08.2018 року з вини водія ОСОБА_2 , цивільно - правова відповідальність якого застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» за полісом АМ4224762, було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 13 968, 35 грн.

Крім того, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» повідомило ОСОБА_1 про те, що 28.08.2018 року був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу, внаслідок ДТП від 22.08.2018 року та складений протокол огляду з переліком пошкоджень які виникли внаслідок вище згаданої ДТП.

На підставі протоколу огляду пошкодженого автомобіля було складено ремонтну калькуляцію про вартість матеріального збитку № 18.1548 від 29.10.2018 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту складає 30 811, 27 грн. (без врахування коефіцієнту зносу).

16.11.2018 року ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» виплатило на банківський рахунок ОСОБА_1 страхове відшкодування згідно страхового акту № 18.59. 4 від 14.11.2018 року у розмірі 13 828, 67 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку, яка долучена ОСОБА_1 до матеріалів справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961 IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961 IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV).

Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц (провадження № 61-20780св18).

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону № 1961-IV. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Звернувшись із заявою про отримання страхового відшкодування до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», позивач здійснив відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з можливих способів захисту свого порушеного права.

Під час розгляду вказаної цивільної справи судом не встановлено випадків, за існування яких у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» не виникає обов`язку із виплати страхового відшкодування позивачу у повному обсязі.

Позивачем та представником третьої особи ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» не надано до суду належним чином завіреної копії полісу АМ4224762, який був укладений між ОСОБА_2 та ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», з якого б суд мав можливість встановити ліміт виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 .

Крім того, клопотання про витребування письмових доказів, зокрема копії страхової справи за полісом АМ4224762, позивачем не заявлялось.

За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача ОСОБА_2 , який уклав відповідний договір страхування і сплачував страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Власник автомобіля який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом спочатку до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП, безпосередньо винною особою ОСОБА_2 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальних та моральних збитків в результаті дорожньо - транспортної пригоди з ТОВ «Олівія», як роботодавця ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки вони не знайшли своє підтвердження в результаті розгляду вказаної справи, зокрема, не було доведено факту перебування ОСОБА_2 з ТОВ "Олівія» у трудових відносинах, транспортний засіб, який був причетний до дорожньо - транспортної пригоди та яким керував ОСОБА_2 не належить ТОВ «Олівія».

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на ОСОБА_2 , оскільки це суперечитиме меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вирішаючи питання щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд з`ясував наступне.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичний чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під час розгляду справи не було встановлено, що позивач зазнав моральних збитків та душевних страждань, погіршення стану здоров`я в результаті дорожньо - транспортної пригоди, доказів цього до суду не надав, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Позивач ОСОБА_1 є звільненим від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", оскільки він є інвалідом 2 групи, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Олівія» та ОСОБА_2 , третя особа: ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення завданої шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02 жовтня 2020 року.

Головуючий: М.Б. Баличева