Єдиний номер справи 484/139/20
Провадження 22-ц812/1490/20 Головуючий по 1 інстанції Закревський В.І.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2020р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Лівінський І.В.,

секретар судового засідання Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 червня 2020р.

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановила:

У січні 2020р. АТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 61005,66 грн. заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 29 червня 2010р. уклав з відповідачем кредитний договір, за умовами якого надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, який в подальшому було збільшено до 18500 грн. на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 28 листопада 2019р. утворилася заборгованість за кредитом у сумі 61005,66 грн., яка складається з основної заборгованості (тіло кредиту) 39172,13 грн., 5430,98 грн. відсотки розраховані на підставі ст.625 ЦК, 13021,33 грн. пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2881,22 грн. штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідача 61005,66 грн. заборгованості за кредитом.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 червня 2020р. у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.ст.626,628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 29 червня 2010р. між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Для обслуговування договору позивач видавав відповідачу загалом три кредитні картки зі строком дії останнього до березня 2023р.

Згідно розрахунку банку станом на 28 листопада 2019р. відповідач має заборгованість за кредитом у сумі 61005,66 грн., яка складається з основної заборгованості (тіло кредиту) 39172,13 грн., 5430,98 грн. відсотки розраховані на підставі ст.625 ЦК, 13021,33 грн. пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2881,22 грн. штраф (процентна складова).

За даними особового рахунку за період з 26 серпня 2015р. по 28 листопада 2019р. відповідач загалом отримав від банку 28335,02 грн. кредитних коштів, а повернув 46860,36 грн.

Встановивши факт відсутності основної заборгованості (тіло кредиту), суд правомірно відмовив в задоволені цих вимог.

Також при розгляді справи встановлено, що розмір неустойки (штраф, пеня) за порушення умов кредитного договору у вказаній Анкеті-заяві сторонами узгоджено не було.

Між тим за правилами ст.547 ЦК правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання повинен вчинятись у письмовій формі.

Правовим наслідком недотримання вимог закону щодо форми правочину є його нікчемність.

Тарифи з обслуговування карти та Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування неустойки відповідач не підписував, а тому ці документи не можуть вважатись частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог, так як позивачем не доведено належними доказами наявності домовленості щодо сплати неустойки.

Також по суті можна погодитись з висновком суду про відсутність підстав для стягнення процентів.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку банку період нарахування відповідачу процентів охоплює період з серпня 2015р. по жовтень 2019р., при цьому використовувались ставки 3,6%, 3,5%.

З аналізу змісту укладеного між сторонами спору кредитного договору слідує, що він не містить умов стосовно строків повернення позичальником щомісячних платежів. А строк кредитування, за цим правочином не закінчився, остання кредитна картка діє до березня 2023р.

Крім того, з наданої виписки по спірному кредитному договору вбачається, що банком кошти які вносились позичальником на погашення кредиту зараховувались на погашення комісії за обслуговування, пені, штрафу, відсотків за використання кредитного ліміту, що не передбачено умовами цього договору і відповідно впливає на визначення основної заборгованості.

За таких обставин, а саме недоведеності факту порушення грошового зобов`язання, відсутні підстави для стягнення в даному випадку процентів на підставі ст.625 ЦК.

З огляду на вищенаведені мотиви посилання в апеляційній скарзі на порушення норм матеріального права є безпідставними.

Оскільки суд ухвалив правильне по суті рішення, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 червня 2020р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 16 вересня 2020р.

Головуючий: Судді: