ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

23 вересня 2020 року м. Херсон

справа № 766/17247/19

провадження № 22-ц/819/1332/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Семиженка Г.В.,

секретар Давиденко І.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Майдан С.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У серпні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.08.2003 року. Від даного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину. Відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дитини, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, не турбується про рівень життя, необхідний для фізичного і духовного, розвитку дитини, витрачає гроші на свої потреби, байдуже ставиться до інтересів сім`ї. Посилаючись на наведене, просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) з 30.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 червня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.08.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідач не надав суду належних доказів того, що він приймає участь в утриманні дитини та того, що дитина перебуває на його утриманні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи осіб, які подали апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив обставини по справі, надав перевагу поясненням позивачки, натомість надані ним докази та показання свідка з його боку не взяв до уваги.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.08.2003 року, від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №16-13/10946 від 28.08.2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 15.02.2006 року по теперішній час.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №16-13/10947 від 28.08.2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 15.02.2006 року по теперішній час.

Згідно довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС в Херсонській області відповідач ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Квартира АДРЕСА_3 , де проживають сторони, належить на праві власності матері відповідача ОСОБА_4 (а.с.41-43).

Згідно довідки про доходи ГУНП в Херсонській області ОСОБА_2 отримує заробітну плату в середньому 19192 гривень щомісяця.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним критеріям не відповідає.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За положеннями ч. 2 та ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

Таким чином законодавець пов`язує момент виникнення обов`язку щодо сплати аліментів на неповнолітню чи малолітню дитину в першу чергу з моментом окремого від дитини проживання платника аліментів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) зазначено, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував, що батьки проживають разом з дитиною в двокімнатній квартирі, порядок користування якої не визначено. Позивачкою не доведено, що відповідач проживає окремо від дитини та не забезпечує дитину матеріально.

Цей факт (спільного проживання сторін в одній квартирі разом з дитиною) сторонами не оспорювався.

Як вбачається із пояснень сторін, даних під час апеляційного розгляду справи, кожен з них несе витрати на утримання своєї дитини приблизно в рівних частинах.

Задовольняючи позовні вимоги, суд не врахував, факт спільного проживання сторін у квартирі, яка належить матері відповідача, те, що батько приймає активну участь у житті дитини. Здійснює придбання необхідного для навчання дитини спеціального одягу та інструментів та бере участь в інших витратах на дитину. Позивачка, у свою чергу, не довела в установленому законом порядку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо матеріального забезпечення сина.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог не є обґрунтованими.

До такого ж висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року при розгляді справи № 333/6020/16-ц за тотожних з даною справою обставин.

У відповідності до частини першої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 червня 2020 року скасувати, ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2020 року.

Головуючий С. В. Радченко

Судді І. В. Вейтас

Г. В. Семиженко