Справа № 587/1381/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Токаревої В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Сульської сільської ради Сумського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку(пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, посилаючись на те, що за життя його бабусі ОСОБА_2 у 1995 році, в колективну власність членам КСП «Дружба» було передано земельні угіддя площею 3133,15 га та видано державний акт на право колективної власності на землю. У 1997 році ОСОБА_2 було виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 5,57 умовних кадастрових гектарів та зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 334 від 25.03.1997 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла та після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняв батько позивача - ОСОБА_3 , однак не оформив своїх спадкових прав та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі й на право на земельну частку (пай). Спадщину після смерті ОСОБА_3 в рівних частинах по Ѕ прийняли сестра позивача ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_4 ОСОБА_4 за життя не оформила своїх спадкових прав та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . При зверненні позивача до Сумської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , ним було отримано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку права на земельну частку (пай), посвідченого Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0225334, виданим 24.03.1997 року Сумською райдержадміністрацією, що знаходиться в КСП «Дружба» Сумського району, після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки Сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий 24.03.1997 року, у той час коли ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилаючись на вказані обставини просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Позивач в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача Сульської сільської ради Сумського району Сумської областів судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Сульської сільської Ради народних депутатів Сумського району Сумської області від 21 березня 1995 року № 17 в колективну власність членам КСП «Дружба» було передано земельні угіддя площею 3133,15 га та на підставі вказаного рішення Сульською сільською Радою народних депутатів Сумського району Сумської КСП «Дружба» видано Державний акт на право колективної власності на землю СМ № 11 від 16 травня 1995 року (а.с. 16-19). Відповідно до Додатку № 1 до вказаного Державного акту - Список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» Сумського району Сумської області (а.с. 20-21) до даного списку була включена ОСОБА_2 за порядковим № 334.

24 березня 1997 року на підставі рішення Сумської районної державної адміністрації від 17 березня 1997 року № 95 на ім`я ОСОБА_2 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» розміром 5,57 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який зареєстровано 25 березня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 334 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 15) та після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняв її син - ОСОБА_3 , батько позивача, однак не оформив своїх спадкових прав та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 14). Після його смерті відкрилася спадщина, яка також включала і право на земельну частку (пай), підтверджене сертифікатом, та яку прийняли у рівних частинах донька ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_4 , проте не оформили своїх спадкових прав.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною п`ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. ст. 527, 529, 530 ЦК УРСРС (1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року. Передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до копії спадкової справи № 55/2013 (а.с. 46-83) ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та після її смерті відкрилася спадщина. ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері та отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, проте при зверненні до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку права на земельну частку (пай), посвідченого Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0225334, виданим 24.03.1997 року Сумською райдержадміністрацією, що знаходиться в КСП «Дружба» Сумського району, після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки Сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий 24.03.1997 року, у той час коли ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Оскільки сертифікат на право власності на земельну частку (пай), виданий на ім`я ОСОБА_2 24 березня 1997 року, тобто після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права.

Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1261, 1296 ЦК України та ст. ст. 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 право власності на Ѕ частку права на земельну ділянку (паю), розміром 5,57 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Сульської сільської ради Сумського району Сумської області згідно із сертифікатом серії СМ № 0225334, виданим 24 березня 1997 року на ім`я померлої ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко