Справа №345/3282/20
Провадження № 2/345/1134/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Пукіш В.В.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. Вона народилася в сімї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Окрім позивача, у батьків було ще чотири доньки та один син. Вони всі разом проживали у АДРЕСА_1 .

В 1979 році мама позивачки ОСОБА_4 отримала дозвіл на право виконання будівельних робіт щодо будівництва нового житлового будинку. 09.02.1980 року позивач одружилась із ОСОБА_5 і фактично дане будівництво вела позивач із чоловіком, проте жодних документів на зміну забудівника не робилось, тобто дозвіл на будівництво так і залишився оформленим на маму позивачки. В 1986 року будинок було внесено в по господарську книгу села з відкриттям особового рахунку, господарство було віднесено до категорії «робітничий двір», а головою господарства було визначено позивачку ОСОБА_1 .

Водночас свідоцтво про право власності на жилий будинок по АДРЕСА_2 було видано на ОСОБА_4 . Проте, незважаючи на це, спору в їхній сім`ї з приводу того, чий це будинок, ніколи не виникало: батьки, брат та сестри знали, що цей будинок належить позиваці.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 відповідачка ОСОБА_2 вирішила оформити право власності на спадкове майно. При цьому, оскільки всі в сім`ї знали, що будинок по АДРЕСА_2 належить позивачці, то відповідачка, оформляючи спадщину вказала, що спадщина відкрилась виключно на будинок по АДРЕСА_1 . А тому, подаючи заяву про відмову від прийняття спадщини в користь сестри ОСОБА_2 , позивач навіть подумати не могла, що цією заявою вона відмовляється від будинку по АДРЕСА_2 , оскільки вважала його своїм будинком, а не маминим.

Коли позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння по АДРЕСА_2 , їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва, у зв`язку із тим, що нею подано заяву про відмову від спадщини в користь сестри ОСОБА_2 . Тому позивач змушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , а саме в цілому на будинковолодіння по АДРЕСА_2 .

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримує, просить суд його задоволити. Також у зв`язку із визнанням відповідачем позову просять вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні даного позову.

Відповідачкою подана заява, згідно якої вона позов визнає, не заперечує щодо визнання за позивачкою права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити за результатами проведення підготовчого судового засідання.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с.7).

Як вбачається з матеріалів справи, державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори Локатир М.В. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_4 , а саме на будинковолодіння по АДРЕСА_2 , оскільки нею було подано заяву про відмову від прийняття спадщини в користь сестри ОСОБА_2 (а.с.9).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на жилий будинок, виданого 15.02.1988року виконавчим комітетом Голинської сільської ради, на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів №13 від 13.01.1988 року, власником жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 зазначена ОСОБА_4 (а.с.20).

Відповідно до довідки від 17.02.2020 року №99, виданої виконкомом Голинської сільської ради Калуського району, згідно із записом в погосподарській книзі виконкому Голинської сільської ради за 2006-2010 роки №12 за ОСОБА_4 значився житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.22).

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, якщо у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від прав на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ч.1 ст.1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 23.06.2009 року відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 (а.с.8). Водночас, як вбачається із рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.04.2019 року (а.с. 10-11), відповідачка після смерті матері оформляла спадщину на наступне спадкове майно, а саме на: 2/5 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,3042 га в с.Голинь Калуського району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Тобто, позивач, подаючи заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , відмовлялася від спадкування власне вищевказаного майна. Щодо будинковолодіння по АДРЕСА_2 , то відповідач не претендувала на дане майно, що підтверджується поданою нею заявою.

Позивач, відповідно до ст.1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину на будинковолодіння по АДРЕСА_2 після смерті матері, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем (а.с.22).

Крім того, суд враховує, що згідно витягу із по господарської книги №11 Голинської сільської ради за 1986-1990 роки №492 від 21.08.2020 року (а.с.23) будинковолодіння по АДРЕСА_2 віднослося до категорії «робітничий двір» і головою даного господарства вказана власне позивач ОСОБА_1 .

Отже, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

Особливості розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду урегульовані нормами ст. 142 цього Кодексу. Зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи те, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 3596,40 грн. (а.с.6), а відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, то згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1798,20 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 1223, 1258, 1261, 1268-1269 ЦК України, керуючись ст.ст. 200, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Калуське управління Державної казначейської служби України Івано-Франківської області (77301, м.Калуш, вул.Січинського,1) повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительці АДРЕСА_2 , суму судового збору у розмірі 1798,20 грн., сплачену згідно квитанції АТ «Ощадбанк» №1.19035.1/309212779 від 02.09.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 02.10.2020 року.

Суддя