Справа № 442/2711/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/802/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар: Іванова О.О.

З участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Іванова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування заявлених вимог про стягнення аліментів, посилається на те, що 02.02.2002 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , який був зареєстрований Сидорівською сільською радою, Жидачівського району, Львівської області, актовий запис №1. Під час перебування в шлюбі, у них народилося двоє спільних дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2013 року у цивільній справі № 442/6876/13-ц, шлюб між ними був розірваний. Вона власними силами та за допомогою своїх батьків похилого віку намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітніх дітей, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дітей. Відповідач не бере жодної участі в утриманні дітей та не цікавиться їхнім вихованням, тому вона змушена звернутися в судовому порядку із позовом про стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень на кожну дитину.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 , 1975 року народження, зареєстрованого с.Сидорівка, Жидачівського району, Львівської області аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 ( одна тисяча п"ятсот) грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з моменту подання позову до суду, а саме з 30.03.2016р.

Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840,80 грн. в користь держави.

Рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Рішення оскаржив відповідач. В апеляційній скарзі стверджує, що вважає рішення необґрунтованим та таким, що підлягає зміні. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про стягнення аліментів з 2016 року, оскільки діти понад три роки з позивачкою не проживали, що вона сама підтвердила, а також стверджується довідкою №142 від 09.04.2019 року виданою Сидорівською сільською радою та довідками Сулятицької середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Жидачівського району №205 і 206 від 09.04.2019 року і поясненнями свідків. Вважає, що початок стягнення аліментів має бути визначений з 01.09.2019 року, тобто з часу проживання дітей з позивачкою. Просить рішення змінити та визначити початок стягнення аліментів в сумі 1500 гривень щомісячно на кожну дитину починаючи з 01.09.2019 року.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення та матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Згідно з ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено такі обставини.

В березні 2016 року позивач звернулася з позовом про стягнення аліментів на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з дня подання позову.

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2016 року позов задоволено (а.с.14).

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2019 року скасовано заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2016 року . Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В травні 2019 року відповідач подав зустрічний позов про стягнення аліментів (а.с.83) від якого відмовився та відмова прийнята судом ухвалою від 29 січня 2020 року (а.с.191).

В серпні 2019 року позивач збільшила позовні вимоги , просила стягувати аліменти на дітей по 2000 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання позову, тобто з 30.03.2016 року .

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог апеляційної скарги, відповідач не погоджується лише з тим, що стягнення аліментів призначено з 30 березня 2016 року, просить стягувати такі з 01 вересня 2019 року, а тому суд апеляційної скарги переглядає рішення в частині вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

З матеріалів справи встановлено, що з позовом позивач звернулася 30 березня 2016 року, відтак суд першої інстанції ухвалив рішення з дотримання вимог Сімейного кодексу України .

Доводи апеляційної скарги про те, що діти з 2016 року по 01 вересня 2019 не проживали з позивачкою, висновків суду не спростовують, оскільки відповідач в апеляційній скарзі визнає, що позивач виконувала свій обов`язок по утриманню дітей надсилаючи кошти, продукти та одяг. Натомість доказів про дотримання свого обов`язку щодо забезпечення дітей не надає, а лише посилається на те, що догляд за дітьми здійснювали його батьки.

Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.1, ч.2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відтак, посилання відповідача лише на те, що діти не проживали з позивачкою, однак остання докладала зусиль для забезпечення дітей всім необхідним, що відповідачем визнається, за відсутності доказів того, що він нарівні з позивачем надавав дітям необхідне забезпечення не може бути підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення суду першої інстанції.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, відповідач заявляв зустрічний позов саме з тих підстав , що діти протягом трьох років проживали з його батьками, однак відмовився від позову.

Натомість позивач вживала заходів щодо одержання аліментів, звернулася з позовом суд, однак відповідач не сплачував аліментів з часу ухвалення заочного рішення, яке було скасовано з процесуальних питань.

Розмір аліментів відповідач не оспорює, доказів утримання дітей за період з 2016 року по 01 вересня 2019 року суду не надав, а відтак підстав для задоволення його апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375,383,384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту в порядку визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 21 вересня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк