Справа №442/2645/20
Провадження №2/442/833/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Павлів З.С.

з участю секретаря судового засідання - Леськів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 42,8 кв.м., житловою 29,4 кв.м.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.11.2013 уклав шлюб з відповідачкою. За час шлюбу на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 13.09.2017 вони придбали квартиру АДРЕСА_1 . Незважаючи на те, що титульним власником даної квартир вказано відповідачку, нерухомість була придбана за їхні спільні кошти в період шлюбу та ведення спільного господарства, і на її придбання ним надавалась згода як другого із подружжя, а тому вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Дана квартира була єдиним житлом для нього та їх сім`ї. Добровільно у досудовому порядку згоди щодо поділу спільного майна вони дійти не можуть, так як відповідач виїхала з дітьми у невідомому напрямку, не відповідає на його дзвінки, блокує телефон, тому для захисту своїх прав змушений звертатись до суду.

Ухвалою суду від 07.05.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 09.06.2020. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

09.06.2020 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача на 16.06.2020.

16.06.2020 підготовче судове засідання повторно відкладено на 03.08.2020.

03.08.2020 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 07.08.2020 за клопотанням представника відповідача для ознайомлення з матеріалами справи.

05.08.2020 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому покликається на необґрунтованість позовних вимог, а також неможливості поділу спірного майна у зв`язку із встановленим відносно позивача обмежувальним приписом та наявним кримінальним провадженням про її побиття останнім. Вважає, що у зв`язку з тим, що на її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, вона має право на збільшення частки у спільному майні подружжя.

07.08.2020 ухвалою суду підготовче провадження в справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 08.09.2020.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задоволити.

Позивач додатково суду пояснив, що у 2010 році вони з відповідачкою одружилися. У 2013 році - розлучились, але в листопаді 2013 року - знову одружились і з цього часу знімали житло у с. Лішня Дрогобицького району Львівської області, де жили до 2017 року. У 2017 році вони придбали спірну квартиру. У 2019 році він поїхав на роботу за кордон, пересилав кошти, за які зробили ремонт, купили техніку, меблі.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов заперечили, покликаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просять в задоволенні позову відмовити.

Відповідач, будучи допитана як свідок, суду дала покази про те, що після одруження із позивачем вони проживали у його батьків і вкладали кошти у їх будинок. Працювати вона почала після досягнення старшою дитиною 7 місяців, а тому теж брала участь у забезпеченні сім`ї. У 2017 придбали квартиру для дітей і хотіли оформити таку на старшу доньку, яка є інвалідом, однак за порадою нотаріуса, з метою уникнення в майбутньому перешкод в користуванні майном,оформили на неї. З 2011 по 2017 працювала, їздила на сезонні роботи до Польщі. На даний час є опікуном дитини-інваліда. Вважає, що оскільки на її утриманні є діти, в тому числі й дитина-інвалід, позивач участі в утриманні дітей не приймає, аліментів на дітей не сплачує, у нього наявна чимала заборгованість по сплаті таких, за нею слід визнати 2/3 частки у спірній квартирі. На запитання представника позивача роз"яснила, що позивач спеціально спірне майно не пошкоджував і не знищував, тальки вдаряв ногами двері під час сварки.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного:

Встановлено, що 19 листопада 2013 року сторони зареєстрували шлюб.

За час шлюбу у сторін народилось двоє дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з Договору купівлі-продажу квартири від 13.09.2017 ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Суд не бере до уваги покликання сторони відповідача на неможливість поділу спільного майна подружжя у зв`язку з існуючим кримінальним провадженням про обвинувачення позивача у заподіянні відповідачці легких тілесних ушкоджень (ч.1 ст.125 КК України), та обмежувальним приписом, внесеним щодо ОСОБА_1 на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.05.2020, оскільки такі жодним чином не порушують та не можуть порушувати чи перешкоджати у реалізації особою свого права щодо власності (володіння, користування та розпорядження своїм майном).

Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу, таке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частку квартири.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що стороною відповідача не представлено суду доказів на підтвердження своєї позиції про можливість відступлення від рівності часток подружжя у спільному майні, зокрема того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та ухилявся (ухиляється) від участі в утриманні дітей. Само по собі проживання дітей разом із відповідачкою не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного будинку, стороною відповідача також не доведено.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 206, 264, 430 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 42, 8 кв. м., житловою 29, 4 кв. м.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за аджесою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Павлів З.С.