Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3225/17 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 43 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М.

у цивільній справі № 295/3225/17 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Департаменту реєстрації Житомирської ради, треті особи Служба у справах дітей Житомирської міської ради, ОСОБА_2 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення з квартири, -

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом. Просили витребувати майно з чужого незаконного володіння та витребувати з володіння добросовісного набувача ОСОБА_1 : Ѕ ідеальну частину квартири на користь ОСОБА_4 ; Ѕ ідеальну частину квартири на користь ОСОБА_3 ; виселити відповідача ОСОБА_1 із займаного житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що згідно договору купівлі-продажу від 02 липня 2002 року, укладеного ОСОБА_3 , останнім була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19.03.2009 року у справі №2-1983/09 ОСОБА_4 було визнано власником Ѕ ідеальної частки спірного нерухомого майна.

У серпні 2010 року державним виконавцем Богунського ВДВС Житомирського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Богунського районного суду про стягнення в солідарному прядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь кредитної спілки «Оберіг» заборгованості за кредитним договором в сумі 21 220,30 грн.

На виконання вказаного вище судового рішення 18 червня 2011 року державним виконавцем було описано та арештовано зазначену квартиру.

Відповідно до договору, укладеного Богунським ВДВС Житомирського міського управління юстиції управління та ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» 21 листопада 2012 року, здійснено продаж спірної квартири з прилюдних торгів, що відбулися 15 лютого 2013 року, на користь ОСОБА_7 за 135 700,00 грн.

В подальшому ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу від 14 травня 2013 року провела відчуження цієї ж квартири на користь ОСОБА_8

22 липня 2015 року рішенням Апеляційного суду Житомирської області у справі №295/1884/13-ц було визнано недійсними прилюдні торги від 15 лютого 2013 року та складений за результатом їх проведення протокол №14/781/12/А-1 від 15 лютого 2013 про проведення прилюдних торгів з реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

23.11.2016 року на підставі рішення Богунського районного суду м.Житомира у справі №295/15354/15-ц витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_8 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3 ; виселено ОСОБА_8 з 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 ; витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_8 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4 ; виселено ОСОБА_8 з 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 .

16.10.2015 року на підставі договору дарування квартири, укладеного ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , право власності було зареєстровано за ОСОБА_1 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 червня 2020 року позов задоволено. Витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1

Витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1

Виселено ОСОБА_1 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Цим же рішенням стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судовий збір в сумі 640,00 грн. кожному.

У поданій через свого представника ОСОБА_9 апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. На думку апелянтів, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначають, що акт проведення прилюдних торгів від 20.02.2013 року та свідоцтво про право власності не були предметом судового оскарження, а тому є чинними і саме ці документи свідчать про правомірність набуття ОСОБА_7 права власності на спірну квартиру, яка в подальшому за відплатним правочином була відчужена на користь третіх осіб. Тому апелянти є добросовісними набувачами, і вперше набули право власності на підставі відплатного правочину. На думку апелянтів, ч.1 ст.388 ЦК України, на яку посилаються позивачі у позові, як на підставу задоволення позовних вимог, в даному випадку не підлягає застосуванню, оскільки спірна квартира була продана у порядку, встановленому для виконання судових рішень. А тому вважають, що для правильного вирішення спору необхідно застосовувати норми ч.2 ст.388 ЦК України. Крім того вважають, що суд повинен був відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності, оскільки позивачі пропустили термін подання позовної заяви до суду.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 набув у власність квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.2002 року.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19.03.2009 року за ОСОБА_10 визнано право власності на Ѕ ідеальних частини вказаної вище квартири.

Відповідно до договору, укладеного 21 листопада 2012 року Богунським ВДВС Житомирського міського управління юстиції та ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», останнім здійснено продаж спірної квартири з прилюдних торгів від 15 лютого 2013 року покупцю ОСОБА_7 за 135 700,00 грн.

Проте, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 22.07.2015 року визнано недійсними прилюдні торги від 15 лютого 2013 року та складений за результатами їх проведення протокол №14/781/12/А-1 від 15 лютого 2013 про проведення прилюдних торгів з реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстр Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відповідач ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 16.10.2015 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що спірна квартира підлягає витребуванню від останнього її набувача на користь співвласників позивачів у справі.

При цьому судом враховано, що за змістом ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Майно може бути витребувано від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України.

Витребування застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпну сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто, за змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею.

В даному випадку судом встановлено, що відчуження спірного нерухомого майна на підставі визнаних в подальшому недійсними прилюдних торгів від 15 лютого 2013 року вказує на відсутність волевиявлення його співвласників на такі дії. Крім того, відчуження майна здійснено ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» - особою, яка не мала на це права.

Встановлення обставин за іншими, укладеними в подальшому договорами відносно спірного майна, в даному випадку не має правового значення в розумінні вимог власників про його витребування.

У постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 645/4220/16-ц Верховний Суд звернув увагу на необхідності уникнення «конструкцій, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат з покладенням індивідуального та надмірного тягара».

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

За обставинами справи спірна квартира отримана відповідачем на підставі договору дарування від 16.10.2015 року, тобто під час тривання судових спорів відносно цього майна.

Тому суд правильно вважав, що захист порушених прав позивачів в інший, альтернативний спосіб, не може вважатись ефективним і з огляду на викладене суд правомірно задовольнив вимоги про витребування майна з незаконного володіння.

За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що проживання відповідача ОСОБА_1 у квартирі, яка належить на праві власності позивачів, порушує законні інтереси останніх, пов`язані, зокрема, із вільним використанням та розпорядженням майном на власний розсуд. А тому обгрунтовано виселив відповідачку.

Крім того, допоки позивачі є власниками нерухомого майна, вони не можуть бути обмежені у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

У зв`язку з цим доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо пропуску строку позовної давності, не заслуговують на увагу, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 10.09.2020 року.