П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020року м. Київ

Справа № 366/2213/19

Провадження: № 22-ц/824/11326/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Слободян Н.П.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року АТ КБ «Приват банк» (далі - позивач, Банк) звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "Приват банк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 02.02.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 18 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього станом на 05.09.2019 року виникла заборгованість у розмірі 43 469,58 грн., яка складається з 16 915,65 грн тіла кредиту, 10 837,64 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 12 320,13 грн нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 850 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 2046,17 грн штрафу (процентна складова).

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 26 червня 2020 року позов АТ КБ "Приватбанк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за договором № б/н від 02.02.2011 р. в сумі 25299,46 грн ( 11915,65 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10837,64 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2046,17 грн - штраф (процентна складова)), а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що він при укладенні договору підписував лише заяву-анкету, інших документів таких як «Тарифи» чи «Правила» він не бачив та не підписував. Підписана ним заява не містить умов щодо розміру відсотків за користування кредитом, штрафу, пені чи інших штрафних санкцій. На його думку, банк має право лише на повернення фактично отриманих ним, ОСОБА_1 кредитних коштів

Ухвалами Київського апеляційного суду від 07 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу Штронда А.М. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що при укладенні кредитного договору ОСОБА_1 отримав вичерпну інформацію відносно умов кредитування та предмету договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом у заяві. Відповідач не заперечує факт отримання карток та користування кредитним лімітом, однак не спростовує факт існування заборгованості. Будь-яких доказів погашення заборгованості за договором від 02.02.2011 року ОСОБА_1 надано не було.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше став розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 02.02.2011 року між сторонами укладений кредитний договір б/н шляхом приєднання, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 18 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач порушив умови укладеного договору, а тому станом на 05.09.2019 року сума заборгованості по кредиту становить 43 469,58 грн., з яких 16 915,65 грн - тіло кредиту, 10 837,64 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12 320,13 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 850 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штраф (фіксована частина) та 2046,17 грн штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги Банку частково, суд першої інстанції виходив із того,

що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому вважав за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення пені в сумі 13170, 12 грн.Оскільки відповідач добровільно вніс в рахунок погашення заборгованості 5 000 грн, що підтверджується квитанцією від 08.10.2019 та випискою по рахунку ОСОБА_1 , наданої позивачем, сума, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 25299, 46 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, шляхом підписання відповідачем заяви-пропозиції про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» (частина перша статті 634 ЦК України) між сторонами укладено договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 , підписавши 02.02.2011 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, погодився, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. У анкеті-заяві відповідачем зазначено, що останній просить видати йому платіжну картку кредитку «Універсальна», з бажаним лімітом 1000 грн. ОСОБА_1 засвідчив підписом і те, що він ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку. Він, ОСОБА_1 , також зобов`язався виконувати умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті (а.с.56)

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що також підписана ОСОБА_1 , визначено пільговий період (нарахування процентів по ставці 0,01% річних) 30 днів по кожній витраті, розрахунок банком відсотків на залишок особистих коштів клієнта (від 100 грн і більше) - 10%, базова % ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році) - 3,0%, комісія у випадку отримання кредиту готівкою в банкоматах та пунктах видачі готівки АТ КБ «Приватбанк» - 4% від суми операції; в банкоматах інших банків - 4%+5грн, в закордонних банках - 4%+30грн, розмір місячних платежів (враховуючи плату за користування кредитом в звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, строк внесення місячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, комісія за зняття особистих коштів - 1 % від суми операції, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів - 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії та інше (а.с. 57).

На підтвердження своїх вимог щодо стягнення заборгованості АТ КБ «Приват Банк» також було надано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 02.02.2011 року станом на 05.09.2019 року, відповідно до якого заборгованість відповідача складає 43 469,58 грн, з яких: 16 915,65 грн тіла кредиту, 10 837,64 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 12 320,13 грн нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 850 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 2046,17 грн штрафу (процентна складова) (а.с. 50-55).

Розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять.

Ураховуючи наведене колегія суддів вважає, що при вирішенні питання існування між сторонами договірних правовідносин у сфері кредитування до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 634 ЦК України.

Підписана відповідачем заява від 02.02.2011 року про надання кредиту разом із тарифами на обслуговування платіжних карток, у яких визначені проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції, є типовою (стандартною) формою, яка відповідає вимогам законодавства України.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 747/404/17, та з урахуванням встановлених судом обставин у справі, є такою, що не суперечить правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), а тому посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на висновки Великої Палати Верховного Суду не можуть бути взяті до уваги колегії суддів.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Як зазначалось вище, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконаного обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до статті 61 Конституції України «ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення».

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той же час, згідно Умов та правил надання банківських послуг, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Отже, у відповідності до положеньстатті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, зокрема, строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає висновок суду першої про відмову у задоволенні вимоги про стягнення 12 320,13 грн нарахованої пені за прострочене зобов`язання та 850 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, правильним. Позивачем рішення в цій частині не оскаржено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів відмічає наступне.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тобто,при зверненні з позовом про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог, натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вказував на те, що, окрім анкети-заяви, нічого не підписував, а дана заява не містить жодних умов щодо встановлення штрафних санкцій.

Однак наведені доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, зокрема, підписаною відповідачем довідкою про умови кредитування.

Позивач довів існування кредитних зобов`язань та заборгованості за кредитним договором, надавши суду чіткий, повний та розгорнутий по окремим категоріям розрахунок заборгованості, натомість відповідачем даний розрахунок не спростовано, будь-яких доказів щодо погашення ним боргу за кредитним договором суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підписана відповідачем заява від 02.02.2011 року про надання кредиту разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" та довідкою про умови кредитування, є типовою (стандартною) формою, яка відповідає вимогам законодавства України.

Так, після відкриття провадження у справі відповідач добровільно вніс в рахунок погашення заборгованості 5000 грн, що підтверджується квитанцією від 08.10.2019 та випискою по рахунку ОСОБА_1 , а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за вирахуванням зазначеної суми, а саме 11 915,65 грн заборгованості за тілом кредиту, 10837,64 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 500 грн штрафу (фіксована частина), 2046,17 грн штрафу (процентна складова), що разом складає 25 299,46 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 червня 2020року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль