ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

4 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 639/1393/20

провадження № 22-з/818/247/20

Харківський апеляційний суд у складі головуючого судді Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

особи, дії яких оскаржуються: начальник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Дилбарян Арам; державні виконавці Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Іваницька Альона Олегівна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державних виконавців,

У С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії, рішення та бездіяльність державних виконавців Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (надалі Міжрайонний ВДВС) Іваницької Альони Олегівни, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і начальника виконавчої служби ОСОБА_7 .

В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні Міжрайонного ВДВС перебуває виконавче провадження (надалі ВП) №56676098 з виконання виконавчого листа №1-12/07, виданого 6 січня 2017 року Апеляційним судом Харківської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 відшкодування за спричинені злочинами матеріальні збитки в розмірі 4 712 грн 20 коп. та моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. ОСОБА_1 вичерпав позасудові способи захисту свого права, звертаючись із заявами до начальника Міжрайонного ВДВС Дилбарян А., які або залишилися без відповіді, або у відповіді підтверджувалась протиправність дій підлеглих ОСОБА_8 , яка ним не усувалась. ОСОБА_1 звертався також до начальника обласної державної виконавчої служби, але той також спочатку залишив звернення без відповіді, а потім призначив начальнику Міжрайонного ВДВС перевірку, чим порушив Закон України «Про звернення громадян».

Постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС Писаренко О.С. від 02 липня 2018 року відкрите ВП № 56676098. 23 серпня 2018 року постановою цього ж державного виконавця внесене виправлення до постанови про відкриття виконавчого провадження від 02 липня 2018 року, а саме, виправлено помилку у процесуальному документі: зазначено, що виконавчий документ є дублікатом та сума виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника, становить 20 171 грн 22 коп. 22 листопада 2018 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС Іваницькою А.О. в рамках цього ж виконавчого провадження винесена постанова про арешт майна боржника, згідно з якою накладений арешт на належне ОСОБА_1 майно. ОСОБА_1 оскаржує зазначені постанови з посиланням на ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» як виконавчі документи, і вважає, що дії, які вчинялися під час їх винесення, не відповідають ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Незаконність дій державних виконавців полягала в тому, що ВП № 56676098 відкрите на підставі заяви ОСОБА_9 від 26.06.2018, на якій не вказаний вхідний номер і відсутня печатка виконавчої служби, що б підтверджували прийняття відповідної заяви. Оскільки ОСОБА_5 прийняла зазначену заяву до виконання, вона порушила вимоги закону. Також порушенням стало те, що заява ОСОБА_9 не була передана до електронного архіву, не був сформований Єдиний реєстр боржників.

ОСОБА_5 , продовжуючи діяти незаконно, не сповістила ОСОБА_1 і його матір ОСОБА_2 про виконавче провадження, тому 14.06.2018 ОСОБА_1 подав звернення до Міжрайонного ВДВС. 26 червня 2018 року ОСОБА_5 почала йому погрожувати. Державний виконавець Писаренко О.С. протиправно прийняла від ОСОБА_9 виконавчий документ № 1-12/07, оскільки він виданий Апеляційним судом Харківської області 06.01.2017, а виконавчі дії почали вчинятися 20.08.2017. До державної виконавчої служби потерпіла звернулася 26.06.2018, тобто порушений встановлений ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» місячний строк для вчинення виконавчих дій. Державний виконавець також не врахувала, що дублікат виконавчого документу був отриманий завдяки введенню ОСОБА_9 суду в оману.

ОСОБА_1 наголошує, що всі отримані ним документи як особисто, так і засобами поштового зв`язку не містять номерів вхідної і вихідної кореспонденції, етапів їх проходження, що є незаконним. Державні виконавці не вчиняють у ВП № 56676098 жодних правомірних дій, очікуючи хабар. Державні виконавці також не беруть участь у судових засіданнях, що є неповагою до суду, за вчинення якої настає карна відповідальність.

Протиправність дій державних виконавців полягає також у тому, що в судовому рішенні, на підставі якого був виданий дублікат виконавчого документа № 1-12/07, відсутня дата його прийняття і номер рішення, тому за таким рішенням не міг бути виданий виконавчий документ.

Також державним виконавцем Писаренко О.С. при прийнятті дублікату виконавчого листа № 1-12/07 до виконання не враховано, що судове рішення набрало законної сили 15.05.2007, власне рішення датоване шостим січня 2017 року. Тобто пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до виконання. Рішення суду про видачу виконавчого листа не могло набрати законної сили, оскільки попереднє виконавче провадження було закінчене.

Державний виконавець Міжрайонного ВДВС, приймаючи виконавчий документ до виконання, не врахувала, що прийняла до виконання рішення у цивільній справі, яке видане як по кримінальній справі, тому не визначилася із порядком прийняття документу до виконання.

Постанови державних виконавців від 2 липня 2018 року, 23 серпня 2018 року, 22 листопада 2018 року не скріплені печаткою та не підписані, хоча є виконавчими документами, що є порушенням законодавства.

Порушення законодавства було вчинене також державним виконавцем Лисаковим Є.С. при винесенні рішення № 77213 від 08.11.2019, оскільки рішенням від 12.02.2020 встановлене підтвердження сплати авансового внеску.

У зв`язку з викладеними обставинами, ОСОБА_1 просив скасувати або визнати не чинним рішення, на підставі якого видані виконавчі документи, або визнати виконавчі документи (постанови державних виконавців від 02.07.2018, від 23.08.2018, від 22.11.2018) такими, що не підлягають виконанню, внаслідок не пред`явлення виконавчого документа до виконання за відновленим виконавчим провадженням у строки, зазначені у статті 41 Закону України «Про виконавче провадження». Також просив закінчити виконавче провадження № 56676098 відносно нього та його матері ОСОБА_1 .

Суд, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи, викладені ОСОБА_1 в обґрунтування скарги, дослідивши матеріали справи, уважає, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.74 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.447 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Тобто право на звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за правилами цивільного судочинства пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого згідно з ЦПК України, та його примусовим виконанням відповідним органом, а також у випадку якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані.

Нормами КПК України не встановлений порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб щодо виконання судового рішення, яким задоволений цивільний позов у кримінальному провадженні, тому відповідно до вимог частини п`ятої статті 128 КПК України таке оскарження має відбуватися у порядку встановленому ЦПК України.

Оскільки юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві, суд уважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №752/14248/18, і відповідно до ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами нижчих інстанцій.

Звертаючись до суду 20 липня 2020 року з дійсною скаргою, ОСОБА_1 послався на статті 447-453 ЦПК України, що знаходяться у розділі VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень». Отже, скарга розглядається Харківським апеляційним судом саме в порядку, визначеному сьомим розділом ЦПК України.

У прохальній частині своєї скарги ОСОБА_1 визначає постанови державних виконавців Міжрайонного ВДВС від 02.07.2018, 23.08.2018, 22.11.2018 як виконавчі документи та просить визнати їх такими, що не підлягають виконанню внаслідок того, що вони не відповідають вимогам закону, а виконавчий документ не пред`явлений до виконання у строки, визначені ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» за відновленим виконавчим провадженням.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 червня 2020 року, прийнятою за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державних виконавців Міжрайонного ВДВС у ВП № 56676098, скаржнику вже роз`яснювалося, що він помилково ототожнює поняття «виконавчі документи» та «документи виконавчого провадження» (т.1 а.с. 111-115).

Виконавчими документами, відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», які підлягають примусовому виконанню, є: 1) виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчі написи нотаріусів; 4) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

За змістом частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» документами виконавчого провадження є постанови державного виконавця тощо. Це документи, якими державний виконавець у процесі здійснення виконавчих дій офіційно оформлює та відображає вчинення певних дій в порядку та за формою, встановленою законом.

Визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, можливо в порядку, визначеному ст. 432 ЦПК України «Виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню», що знаходиться в розділі VI ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)». Застосовується ця стаття до виконавчих документів, визначених частиною першою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Як убачається із матеріалів справи, вироком Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2007 року ОСОБА_1 засуджений за п.п.4.12 ч.2 ст. 115 КК України до покарання 15 років позбавлення волі, за ч.2 ст.263 КК України до покарання 2 роки позбавлення волі; за ч.1 ст.357 КК України до покарання 1 рік обмеження волі, за ч.3 ст.357 КК України до покарання 2 роки обмеження волі; на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_1 призначено покарання 15 років позбавлення волі; ОСОБА_3 засуджений за п.п.4,12 ч.2 ст. 115 КК України до покарання 15 років позбавлення волі, за ч.2 ст.263 КК 'України до покарання 3 роки позбавлення волі, за ч.З ст.357 КК України до покарання 1 рік обмеження волі, на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання 15 років позбавлення волі. Цим вироком постановлено стягнути з засуджених солідарно на користь потерпілої ОСОБА_4 в рахунок відшкодування спричиненого злочинами матеріальних збитків 4712грн. 20коп., моральної шкоди 200000 грн (т.1 а.с. 35-46).

Ухвалою Верховного Суду України від 15 травня 2007 року вирок Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2007 року змінено, постановлено виключити із вироку кваліфікацію дій засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за. п.4 ч.2 ст. 115 КК України як таку, що не знайшла свого підтвердження та вважати ОСОБА_1 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених п.12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст.263, частинами 1, 3 ст.357 КК України, а ОСОБА_3 - за сукупністю злочинів, передбачених п.12 ч.2 ст. 115. ч.2 ст.263, ч.3 ст.357 КК України, до покарання, призначеного судом; виключено з вироку як таке, що не ґрунтується на законі посилання суду на акт стаціонарної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 як на доказ наявності у нього з ОСОБА_1 попередньої змови на умисне вбивство ОСОБА_11 : у решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 січня 2017 року постановлено видати дублікати виконавчих листів по кримінальній справі №1-12/07 від 19 червня 2007 року про стягнення із засуджених ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_4 в рахунок відшкодування спричинених злочинами матеріальних збитків 4 712,20 грн., моральної шкоди 200 000грн. та поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання ( т.1 а.с. 96 - 98).

Шостого січня 2017 року Апеляційним судом Харківської області видані дублікати виконавчих листів №1-12/07 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_4 на відшкодування спричинених злочинів матеріальних збитків 4 712,20грн. та моральної шкоди 200 000грн., які було пред`явлено на виконання до Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області (т.1 а.с. 94-95).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 7 вересня 2017 року заяву адвоката Токарєва А.О. в інтересах потерпілої (стягувача) ОСОБА_4 про виправлення описки у дублікатах вищевказаних виконавчих листів - залишено без задоволення (т.1 а.с. 89-92).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2017 року заяву ОСОБА_4 про приведення дублікату виконавчих листі до вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» - залишено без задоволення (т.1 а.с. 101-103).

На підставі дублікатів виконавчих листів відносно боржника ОСОБА_1 постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС Писаренко О.С. від 02 липня 2018 року відкрите виконавче провадження № 56676098. Зазначеною постановою визначено стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 20 471 грн 22 коп. (т.1 а.с.19).

23 серпня 2018 року постановою цього ж державного виконавця внесені виправлення до постанови про відкриття виконавчого провадження від 02 липня 2018 року, а саме, виправлено помилку у процесуальному документі, зазначивши, що виконавчий документ є дублікатом та сума виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника, становить 20 171 грн 22 коп. (т.1 а.с. 21-22).

22 листопада 2018 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС Іваницькою А.О. в рамках ВП № 56676098 винесена постанова про арешт майна боржника, якою накладений арешт на належне ОСОБА_1 майно (т.1 а.с. 20).

Таким чином, постанови державних виконавців Міжрайонного ВДВС від 23.08.2018, 22.11.2018 не є виконавчими документами в розумінні ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», тому не можуть бути визнані такими, що не підлягають виконанню, в порядку ст. 432 ЦПК України.

Постанова державного виконавця від 02.07.2018 є виконавчим документом лише в частині визначення стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору. Проте вона не може визнаватися такою, що не підлягає виконанню, в порядку розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», оскільки виконавчий документ може визнаватися таким, що не підлягає виконанню, лише в порядку ст. 432 ЦПК України (розділ VI ЦПК України).

Оскаржені ОСОБА_1 постанови державних виконавців вже були предметом перегляду Харківського апеляційного суду в порядку розділу VII ЦПК України (головуючий суддя Пилипчук Н.П.), і їм надавалася правова оцінка в межах доводів скаржника в ухвалі суду від 18.06.2020 (т.1 а.с. 111-115).

У поданій 20.07.2020 скарзі ОСОБА_1 також просить скасувати або визнати не чинним рішення, на підставі якого видані виконавчі документи. Підставою для цього ОСОБА_1 визначає відсутність в такому судовому рішення дати його прийняття і номеру рішення, пред`явлення виконавчого листа до виконання із пропуском строку (видача дублікату виконавчого листа після спливу 10 років з дня набрання вироком суду законної сили та після закриття виконавчого провадження).

В судовому засіданні 4 вересня 2020 року ОСОБА_1 підтримав зазначені пояснення і звів свої доводи до того, що він не згодний із ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 січня 2017 року про видачу дублікатів виконавчих листів по кримінальній справі №1-12/07 від 19 червня 2007 року про стягнення із засуджених ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_4 в рахунок відшкодування спричинених злочинами матеріальних збитків 4 712,20 грн., моральної шкоди 200 000грн. та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, проте її не оскаржував. Саме ухвала Апеляційного суду Харківської області від 05 січня 2017 року є судовим рішенням, на підставі якого видані виконавчі листи.

Оскільки зазначені заперечення викладені ОСОБА_1 у скарзі на дії державного виконавця, поданій в порядку розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», суд не може їх розглянути у межах дійсної скарги. При подачі скарг в порядку зазначеного розділу ЦПК України суд може розглянути питання лише стосовно законності безпосередніх виконавчих дій державних виконавців. Питання законності та обґрунтованості рішень, на підставі яких видаються виконавчі документи, під час здійснення судового контролю за виконанням судових рішень не перевіряється.

З огляду на вищезазначене в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державних виконавців Міжрайонного ВДВС належить відмовити.

На підставі зазначеного та керуючись статтями 260, 261, 263, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на дії, рішення та бездіяльність начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Дилбаряна Арама, державних виконавців Іваницької Альони Олегівни, Писаренко Олени Сергіївни, Лисакова Євгена Сергійовича - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повни текст ухвали суду складений 9 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова