Постанова

Іменем України

08 вересня 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/9768/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Білич І.М., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва

в складі судді Кириленко Т.В.

від 11 червня 2020 року

у справі №758/11650/19 Святошинського районного суду м. Києва

за заявою ОСОБА_1

про ухвалення додаткового рішення

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про надання дозволу на виїзд дитини закордон без згоди другого з батьків,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2020 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову.

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування заяви зазначив, що у відповідності до вимог закону із першою заявою по суті ним було надано до суду першої інстанції попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікував понести із розглядом справи в суді першої інстанції. Також було надано необхідні документи, які підтверджують понесення ним судових витрат, зокрема на професійну правничу допомогу.

Посилаючись на те, що суд відмовив в задоволенні позову, однак не вирішив питання щодо розподілу судових витрат, просив ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 5 200,00 грн.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, постановлено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що сума понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою, так як акт наданих послуг не містить розрахунку витраченого часу на надання відповідної послуги адвокатом, а договір про надання правової допомоги та дублікат квитанції не містять відомостей про надання послуг та їх оплату саме у цій справі.

Зазначив, що ним в повному обсязі було виконано визначені процесуальним законом вимоги, які обумовлюють можливість стягнення стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, суми витрат, понесених на професійну правничу допомогу, за рахунок іншої сторони. Вважав, що за таких обставин у суду не було підстав для відмови в ухваленні додаткового рішення.

За вказаних обставин просив скасувати додаткове рішення Святошинського районного суд м. Києва від 11.06.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Також не зверталася до суду з клопотанням про продовження строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених в ній та просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 , у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлена про день. час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.04.2020 відмовлено в задоволенні даного позову.

З приписами частини 5 статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення суду, окрім іншого, зазначається також розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, заперечуючи проти позову подав відзив на позовну заяву. Разом з відзивом на позовну заяву, тобто з першою заявою по суті, подав орієнтовний розрахунок суми судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, та докази на підтвердження понесення таких витрат.

Зокрема ОСОБА_1 до суду першої інстанції надано Договір про надання адвокатських послуг №225 від 17 лютого 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням "Аргос" в особі керуючого партнера Остапенка Олександра Петровича, Акт від 17.04.2020 прийому-передачі послуг за договором про надання адвокатських послуг №225 від 17.02.2020 та дублікат квитанції від 19.02.2020 про сплату АО Аргос" 5000,00 грн (а.с. 142-143).

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сума понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою. Зокрема, суд дійшов такого висновку з огляду на те, що Акт наданих послуг не містить розрахунку витраченого часу на надання відповідної послуги адвокатом, а Договір про надання адвокатських послуг та дублікат квитанції не містять відомостей про надання послуг та їх оплату саме у даній справі.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що такий висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, з наступних підстав.

У відповідності до вимог статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Вимоги щодо форми та змісту договору про надання правової допомоги законодавцем визначено в статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

В той же час, діючим законодавством не передбачено, що договір про надання правничої допомоги має бути укладений під конкретну адвокатську послугу чи конкретну судову справу, тобто містити номер судової справи, у якій така правова допомога надається.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 17 березня 2020 року по справі №520/8309/18. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що чинним законодавством не встановлено чітких критеріїв для документів, що подаються для підтвердження витрат на правничу допомогу.

Поряд з цим, слід зазначити, що акт наданих послуг за договором про надання адвокатських послуг є підтвердженням надання конкретної послуги в рамках укладеного договору.

Дійсно, як вбачається зі змісту Акту в ньому зазначені види наданих адвокатських послуг, зокрема вказано, що відзив на позовну заяву складено у справі про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди другого з батьків.

Також, діючим законодавством не передбачено, що у акті прийому-передачі послуг за договором про надання адвокатських послуг обов'язково необхідно зазначити розрахунок витраченого часу на надання відповідної послуги адвокатом.

Натомість ч. 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачає, що укладаючи договір про надання адвокатських послуг між адвокатом та клієнтом, сторони вправі вільно та самостійно визначати порядок обчислення гонорару як у фіксованому розмірі за конкретну послугу, так і у формі погодинної оплати.

Так, за приписами даної норми порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

В розділі 4 Договору про надання адвокатських послуг "Оплата послуг. Гонорар" сторони погодили фіксований розмір вартості кожної послуги.

Оскільки в договорі сторони погодили фіксований розмір кожної послуги наданої адвокатом, то не зазначення в Акті прийому-передачі наданих послуг розрахунку витраченого часу не може свідчити про неналежність такого доказу на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу. Зазначення в акті прийому-передачі наданих послуг найменування послуги та її вартості є достатнім для підтвердження здійсненої послуги адвокатом (а.с. 168).

Колегія суддів також вважає спроможними доводи апеляційної скарги, що не зазначення в дублікаті квитанції про сплату вартості наданих адвокатських послуг номеру справи, не свідчить про неналежість такого доказу на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, оскільки в такому документі не повинна зазначатися інформація про номер судової справи. В той же час, дублікат квитанції містить інформацію щодо розміру сплаченої клієнтом адвокату його гонорару згідно із укладеним договором.

Однак, постановляючи додаткове рішення, суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства та обставини справи до уваги не взяв, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що сума понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою.

Наведені вище обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення клопотання про ухвалення додаткового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування судового рішення про відмову в ухваленні додаткового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Вирішуючи процесуальне питання ухвалення додаткового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.04.2020 у даній справі ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні її позову. Поряд з цим, суд не вирішив питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, заявлених відповідачем до стягнення.

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення відповідач ОСОБА_1 просив покласти витрати на професійну правничу допомогу (послуги адвоката) на позивача.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також з`ясовує склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що підтверджують наданні правової допомоги, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вже зазначалось вище, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідачем надано Договір про надання адвокатських послуг №225 від 17 лютого 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням "Аргос" в особі керуючого партнера Остапенка Олександра Петровича, Акт від 17.04.2020 прийому-передачі послуг за договором про надання адвокатських послуг №225 від 17.02.2020 та дублікат квитанції від 19.02.2020 про сплату АО Аргос" 5000,00 грн.

Згідно п. 1.1. Договору про надання адвокатських послуг №225 клієнт замовляє виконавцю надання правничої допомоги по захисту прав і законних інтересів у судах всіх рівнів, підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності в спорах з фізичними чи юридичними особами.

В пункті 1.2. Договору визначено, що правнича допомога надається клієнту виконавцем на платній основі відповідно до умов, визначених цим Договором.

В пункті 2 Договору сторони визначили обсяг та характер правничої допомоги.

Згідно Акту прийому-передачі від 17.04.2020 за договором про надання адвокатських послуг №225 від 17.02.2020 загальна вартість послуг становить 5200,00 грн, з них: 16.03.2020 - ознайомлення з матеріалами справи (1200,00 грн); 16.03.2020 - вивчення судової практики та формування правової позиції (800,00 грн); 16.03.2020 - витрати на професійну правничу допомогу (складання відзиву на позовну заяву про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків (3200,00).

Згідно квитанції №0.0..1 від 19.02.2020 ОСОБА_1 сплачено Адвокатському бюро «Аргос» 5 000,00 грн. В графі квитанції «Призначення платежу» зазначено: за адвокатські послуги, згідно рахунку №225/1 від 17.02.2020 відповідно до договору про надання адвокатських послуг від 17.02.2020 (а.с. 145).

Як зазначалось вище, згідно із ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Також, за приписами п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, колегією суддів враховано, докази на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а саме до закінчення судових дебатів у справі, про що зробив відповідну заяву до закінчення судових дебатів у справі.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Колегія суддів приймає до уваги, що в порушення ч. 5 ст. 270 ЦПК України, якою передбачено, що за наслідками відмови в прийнятті додаткового рішення судом ухвалено рішення суду, а не постановлено ухвалу.

Враховуючи, до Реєстру судових рішень направлено рішення, то колегія суддів і переглядає рішення. Нормами ЦПК України не передбачено скасування рішення суду та направлення на новий розгляд до суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню та з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 5 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді І.М. Білич

Л.Д. Махлай