РІШЕННЯ

іменем України

"24" вересня 2020 р. 145/1382/19

2/145/123/2020

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О. ,

при секретарі Тихій О.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

Представник АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому вказує, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 24.12.2007 року уклали кредитний договір VIW3GK.

Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 45885.00 [Долар США] на термін до 24.12.2021 р., а вона зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк і порядку, встановлених кредитним договором.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 45885.00 [Долар США].

В порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

ОСОБА_1 станом на 02.07.2019 року має заборгованість - 268951,92 [Долар США], яка складається з наступного:

35150,76 [Долар США] - заборгованість за кредитом (тілом кредиту);

32838,65 [Долар США] - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

9895,20 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

191067,31 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за

договором.

Частина заборгованості була задоволена рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 22.03.2010 року та з відповідачів - на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" стягнута заборгованість, яка станом на 22.01.2010 року становила 47548,17 [Долар США]., з яких:

39423,00 [Долар США] - заборгованість за кредитом (тілом кредиту);

5263,73 [Долар США] - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

798,00 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

47548,17 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Дане рішення частково виконане відповідачами, а саме: погашено заборгованість за кредитом (тілом кредиту) у розмірі - 4272,24 [Долар США]; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 1999,38 [Долар США].

На сьогоднішній день в повному обсязі зобов`язання так і не виконані, що спричинило право банку на стягнення решти заборгованості.

Отже, заборгованість до стягнення становить 268951,92 - ( 47548,17 - 6271,62) = 227675,37 [Долар США].

Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь- яку частину суми заборгованості за кредитом.

Просить стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 25.12.2016 р. по 02.07.2019р в розмірі 4881.30 [Долар США], а також судові витрати.

Ухвалою суду від 12.09.2019 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач та відповідач копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі отримали.

09.01.2020 р. адвокат відповідачки ОСОБА_3 подала суду письмові пояснення, в яких вказує, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 22.03.2020 року заборгованість за вище вказаним кредитним договором вже стягнута в повному обсязі, а тому повторне стягнення кредиту, всупереч ст. 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те саме зобов`язання, вважає позовні вимоги необгрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення (а.с. 54-57).

13.02.2020 року адвокат відповідачки ОСОБА_3 подала суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій просить застосувати позовну давність до вимог щодо стягнення пені (а.с. 77-78).

04.03.2020 року позивач подав суду відповідь на відзив, в якій вказує, що погашення заборгованості за рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 22.03.2010 р. відповідачем на сьогоднішній день проведено лише частково і рішення не виконано в повному обсязі, то відповідно договірні правовідносини між сторонами не припинились, а банк продовжує нарахування пені, відсотків. Крім того строк повернення кредитних коштів встановлено до 24.12.2021 року.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, подані нею письмові пояснення та заяву про застосування строків позовної давності підтримує, просить позов залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Судом встановлено, що 24.12.2007 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір VIW3GK, згідно якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 45885.00 [Долар США] на термін до 24.12.2021 р., а вона зобов`язана повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк і в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 12-14).

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 45885.00 [Долар США], відповідачка не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, в зв`язку з чим станом на 02.07.2019 року має заборгованість - 268951,92 [Долар США], яка складається з наступного:

35150,76 [Долар США] - заборгованість за кредитом (тілом кредиту);

32838,65 [Долар США] - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

9895,20 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

191067,31 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за

договором.

Частина заборгованості була задоволена рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 22.03.2010 року та з відповідачів - на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" стягнута заборгованість, яка станом на 22.01.2010 року становила 47548,17 [Долар США]., з яких:

39423,00 [Долар США] - заборгованість за кредитом (тілом кредиту);

5263,73 [Долар США] - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

798,00 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

47548,17 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Дане рішення частково виконане відповідачами, а саме: погашено заборгованість по за кредитом (тілом кредиту) у розмірі - 4272,24 [Долар США]; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 1999,38 [Долар США].

У зв`язку з існуванням частини непогашеної заборгованості за кредитним договором позивач звернувся до суду з вказаним позовом про солідарне стягнення з боржника та поручителя процентів за користування коштами.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «ПРИВАТБАНК», використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

Суд вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Аналогічна позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 4 липня 2018 року (Справа № 310/11534/13-ц).

В матеріалах справи міститься клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності щодо стягнення пені, однак воно до задоволення не підлягає, оскільки позовні вимоги стосуються лише стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, а не стягнення пені.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 15, 16, 256, 257, 258, 261, 264, 265, 509, 525, 526, 530, 625, 629, 634, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 178, 191, 263-265, 268, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 25 вересня 2020 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.