КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Сушко Л.П., Іванової І.В.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 06 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Державного підприємства «Артемсіль», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся із вищевказаним позовом.

Крім того, ОСОБА_1 звертався із заявою про забезпечення позову до його подання, просив заборонити Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України видавати наказ про увільнення від виконання обов`язків директора ДП «Артемсіль» ОСОБА_2 і про призначення будь-яких осіб на посаду виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Артемсіль» та підписувати з ними відповідний контракт до набрання законної сили судовим рішенням у справі, заборонити державним реєстраторам, приватним нотаріусам, іншим суб`єктам державної реєстрації в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» вчиняти будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо Державного підприємства «Артемсіль» з приводу зміни органу управління - керівника державного підприємства «Артемсіль».

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 20 травня 2020 року вищевказану заяву задоволено.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 29 травня 2020 року відкрито провадження у справі.

01 липня 2020 року Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України(надалі Мінекономіки) направило клопотання про скасування вжитих заходів забезпечення позову, яке обґрунтовано тим, що позивач невчасно звернувся з позовом після накладення арешту та у відповідності з ч. 11 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 06 липня 2020 року клопотання відповідача задоволено, скасовано вжиті ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 20 травня 2020 року заходи забезпечення позову .

Не погоджуючись з такими висновками суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Вважає, що посилання суду на відсутність врахування інтересів інших учасників справи, відсутність співрозмірності та адекватності застосованих ухвалою про забезпечення позову заходів є передчасним.

Вказує, що скасування заходів забезпечення позову унеможливить поновлення порушених прав та виконання рішенням суду в майбутньому.

Вважає, що заборона відповідачу вчиняти дії щодо зміни керівника підприємства в період вирішення спору в судовому порядку не буде мати негативного впливу на господарську діяльність, оскільки питання з тимчасовим керівництвом вже буде вирішено.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник Мінекономіки вказує, що позивач не обґрунтував причин яким чином невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання можливого рішення.

Зазначає, що заходи забезпечення позову не стосуються захисту прав поповича, а спрямовані на захист інтересів ОСОБА_2 , а відтак не співмірні із предметом спору.

Зауважує, що чинним законодавством передбачено обов`язок роботодавця поновити незаконно звільненого працівника із займаної посади, навіть в разі зайняття її іншою особою, а тому невжиття вказаних позивачем заходів забезпечення позову жодним чином не порушить його права.

У судовому засіданні представник Мінекономіки підтримав свою позицію.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Скасовуючи заходи забезпечення позову, місцевий суд виходив з того, що положеннями чинного законодавства встановлено обов`язок роботодавця поновити незаконного звільненого працівника з займаної ним посади, навіть у випадку зайняття її іншою особою, невжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб жодним чином не вплине на ймовірне порушення його трудових прав, як під час розгляду справи в суді, так і у разі можливого задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, за приписами ч. ч. 1, 4, 11 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Як роз`яснено в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно із ст.65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

ОСОБА_1 при зверненні до суду заявлено позовні вимоги, щодо скасування наказів про його увільнення та переведення, поновлення на роботі, а також скасування наказів про призначення ОСОБА_2 та тимчасове покладення на ОСОБА_2 виконання обов`язків директора.

Вимоги позивача, щодо заборони Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України видавати наказ про увільнення від виконання обов`язків директора ДП «Артемсіль» ОСОБА_2 і про призначення будь-яких осіб на посаду виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Артемсіль» є не співмірним до його позовних вимог, позивачем не наведено належного обґрунтування, яким чином невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, що положеннями чинного законодавства імперативно встановлено обов`язок роботодавця поновити незаконного звільненого працівника з займаної ним посади, навіть у випадку зайняття її іншою особою, невжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб жодним чином не вплине на ймовірне порушення його трудових прав, як під час розгляду справи в суді, так і у разі можливого задоволення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 06 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «13» жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді: