ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

за участю відповідача ОСОБА_3 ,

за участю відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

23.07.2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на частину житлового будинку посилаючись на те, що 06.10.1989 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 . Російською мовою прізвище чоловіка писалось як « ОСОБА_5 ». Після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище чоловіка « ОСОБА_1 ». Після зміни паспорту, її прізвище було записано вже українською мовою як « ОСОБА_1 ». ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилась спадщина на 4/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивач 11.06.2008 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому було зазначено її прізвище « ОСОБА_1 ». 13.06.2018 року позивач отримала новий (картковий) паспорт громадянина України, в якому прізвище зазначено як « ОСОБА_1 ». На даний час виникла необхідність відчужити належну їй частину будинку, проте з`ясувалось, що оригінал правовстановлюючого документа (свідоцтва) на її частину будинку відсутній. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про видачу дубліката свідоцтва про право на спадщину, отримала відмову, оскільки свідоцтво було видано на ім`я « ОСОБА_1 », а паспорт що посвідчує її особу на даний час виданий на ім`я « ОСОБА_1 ». З метою усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному їй, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права, вимушена звернутися до суду.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.07.2020 року позовну заяву було залишено без руху.

18.08.2020 року через канцелярію суду надійшла письмова заява від позивача на виконання вимог ухвали суду, які були підставою для залишення заяви без руху.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

В підготовчому судовому засіданні відповідачі позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що 06.10.1989 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 06.10.1989 року Відділом РАГСУ Фастівського міськвиконкому, актовий запис № 402. Після реєстрації шлюбу позивачу було присвоєне прізвище « ОСОБА_1 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим Відділом РАЦС Фастівського МРУЮ Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 268.

Після його смерті відкрилася спадщина на 4/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

11.06.2008 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 4/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчене державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Бойко О.О., зареєстровано в реєстрі за номером 2-2279. Свідоцтво про право на спадщину видане на ім`я ОСОБА_1 , ідент.номер: НОМЕР_3 .

13.06.2018 року позивач отримала новий (картковий) паспорт громадянина України, в якому її прізвище українською мовою вказане, як « ОСОБА_1 ».

На даний час позивач має намір відчужити належну їй частину будинку, проте оригінал правовстановлюючого документа - свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.06.2008 року у неї відсутнє.

При зверненні до державного нотаріуса Фастівської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.06.2020 року, у зв`язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину було видано на ім`я ОСОБА_1 , а заявницею пред`явлені документи на ім`я ОСОБА_1 , ідент.номер: НОМЕР_3 .

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права власності є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Стаття 41 Конституції України визначає, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права.

Порядок законності набуття права власності встановлений статтею 328 Цивільного кодексу України, в якій вказано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Порядок захисту права власності встановлений статтею 392 Цивільного кодексу України в якій вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними».

Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. .

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, де це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які позивач посилаюється як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.4,12,13,76-82,133,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст. 319,321,392,1216,1218,1274 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер: НОМЕР_3 , прож.: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент.номер: НОМЕР_4 , прож.: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідент.номер: НОМЕР_5 , прож.: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідент.номер: НОМЕР_6 , прож.: АДРЕСА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 , право власності на 4/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 вересня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей