Справа № 133/3016/19
Провадження № 22-ц/801/1600/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 рокуСправа № 133/3016/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С.К.,

суддів: Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», ОСОБА_2 , ПП «Буковина-трек»,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 133/3016/19 за апеляційною скаргою адвоката Корнілова Лева Олександровича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 квітня 2020 року ухвалене у складі судді Сєчка В. Л. у залі суду, повне судове рішення складено 09 квітня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПП «Буковина-трек», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» Універсальна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 15 квітня 2017 року близько 12 год. 30 хв., ОСОБА_2 керуючи технічно справним автомобілем марки «MAN 8.163», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ПП «Буковина Трек», рухаючись по другорядній дорозі вулиці Січових Стрільців у м. Козятині, виїхав на перехрестя з вулицею Героїв Майдану та допустив зіткнення з мопедом марки «Мустанг», що рухався головною дорогою під його керуванням. Унаслідок ДТП він отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Вказані наслідки перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_2 вимог пунктів 10.1, 16.11, 2.1 Правил дорожнього руху.

Протиправними діями ОСОБА_2 йому було завдано матеріальну шкоду, яка полягає в понесених витратах на стаціонарне та амбулаторне лікування в сумі 1 080,68 грн; відновлювальний ремонт мопеда марки «Мустанг» в сумі 8 950 грн. Загальний розмір матеріальної шкоди становить 10 030,68 грн.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому також заподіяна моральна шкода. Після отриманих травм його стан здоров`я значно погіршився і відновлення його у попередньому вигляді неможливе. Він не може обходитися без сторонньої допомоги, так як рука після перелому ключиці не піднімається. Ступінь тяжкості моральної шкоди обумовлена незворотністю відновлення попереднього стану його здоров`я. Розмір душевних страждань ним оцінено в 25 000 гривень.

За наведених обставин, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь 10 030,68 грн матеріальної шкоди та 25 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 квітня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» Універсальна» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 10 030 гривень та 25 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судовий збір.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд виходив з наявності правових підстав для задоволення позову, оскільки у порушення вимог цивільного законодавства та умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідач не відшкодував у повному обсязі шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка підтверджена позивачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» Універсальна» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» Універсальна» відмовити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 серпня 2020 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Ковальчук О. В., Панасюк О. С.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано іншим учасникам справи строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 06 жовтня 2020 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі заявник, указував на те, що судом першої інстанції неповно досліджено докази у справі та неправильно здійснено їх оцінку, зокрема позивач після настання страхового випадку не звертався до ПАТ «Страхова компанія» Універсальна» з вимогою про відшкодування завданої шкоди, а тому підстави для відшкодування страховою шкоди відсутні.

Крім цього, позивачем не було надано жодних належних і допустимих та достатніх доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 15 квітня 2017 року близько 12 год. 30 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи в трудових відносинах з ПП «Буковина Трек», керуючи технічно справним автомобілем марки «MAN 8.163», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ПП «Буковина Трек», рухаючись по другорядній дорозі вулиці Січових Стрільців у м. Козятині, виїхав на перехрестя з вулицею Героїв Майдану та допустив зіткнення з мопедом марки «Мустанг» під керуванням ОСОБА_1 , що рухався головною дорогою. ОСОБА_1 у наслідок ДТП отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Вказані наслідки перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_2 вимог пунктів 10.1, 16.11, 2.1 Правил дорожнього руху.

Вироком Козятинського міськрайонного суду від 07 грудня 2018 року, залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 березня 2019 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ПП «Буковина-трек» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. В частині відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року, вирок Козятинського міськрайонного суду від 07 грудня 2018 та ухвала Вінницького апеляційного суду від 05 березня 2019 року в частині вирішення цивільного позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, оскільки місцевий суд не вирішив питання про залучення до провадження страхової компанії та не з`ясував чи звертався потерпілий до страхової компанії з вимогою про відшкодування коштів, чи виплачено нею будь-які кошти на користь потерпілого в позапроцесуальний спосіб.

Відповідно до полісу №АІ/9961921 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правову відповідальність ПП «Буковина-трек» було застраховано на строк з 31.07.2016 по 30.07.2017 включно в ПрАТ «СК «Універсальна» (Справа №133/1041/17 том 1 а.с.214).

Загальна сума понесених позивачем витрат на придбання деталей та запасних частин для відновлювального ремонту мопеда складає 8 950 грн (а.с. 28, 29).

Також позивачем було витрачено 1 080,68 грн на лікування (а.с. 26-27).

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У даній справі ціна позову становить 35 030,68 грн.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції на підставі статті 369 ЦПК України в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Виходячи саме з такого тлумачення норм матеріального права суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 .

З таким висновком погоджується й колегія суддів , у зв`язку з чим відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що у разі коли у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадах, передбачених статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), то відшкодування шкоди можливе з особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, суд відхиляє з огляду на таке.

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Разом з тим у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив судам, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Обгрунтовуючи підстави та розмір моральної шкоди ОСОБА_1 зазначав, що переніс фізичний біль від отриманих травм та від болісних медичних процедур, тривалий час знаходився у ізоляції від родини, близьких та друзів; внаслідок отриманої травми порушився його звичний режим життя. Після отриманих травм значно погіршився його стан здоров`я та він потребує сторонньої допомоги. Указані обставини безумовно позначилось на психічному стані позивача та спричинили моральні страждання.

Вказані обставини відповідачем не спростовано.

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що позивач у наслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнав моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що страховик відшкодовує моральну шкоду лише у розмірі 5% від розміру матеріальної шкоди на увагу не заслуговують.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, відступила від вищевказаного правового висновку, зазначивши про те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, тому обов`язок з відшкодування шкоди, у тому числі і моральної, у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції , врахував характер завданої шкоди, її тривалість та надані докази в обґрунтування посилань позивача на ті наслідки, що виникли після завданої шкоди.

Ураховуючи викладене, та виходячи з характеру фізичного болю та моральних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку із заподіянням шкоди, а також вимушених змін у його житті, керуючись принципами розумності та справедливості, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що відповідно до статті 1167 ЦК України та з урахуванням статті 1193 ЦК України з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 25 000 грн.

Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, в їх сукупності фактично зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення правовідносин і висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, судові витрати пов`язані з апеляційним розглядом справи слід залишити за ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна».

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 квітня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. К. Медвецький

судді: О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк