Дата документу 09.09.2020 Справа № 313/394/18
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 313/394/18 Головуючий у 1-й інстанції: Нагорний А.О.
Провадження №22-ц/807/1822/20 Суддя-доповідач:: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Борисенкова Віталія Сергійовича на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2018 року у справі за заявою Веселівської селищної ради про визнання спадщини відумерлою, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року Веселівська селищна рада звернулася до Веселівського районного суду Запорізької області з заявою про визнання спадщини відумерлою.

Заява мотивована тим, що відповідно до листа Веселівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис.

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З часу відкриття спадщини пройшло більше одного року, ніхто із спадкоємців із заявами про прийняття спадщини не звернувся, а тому, на думку заявника, відповідно до статті 1277 ЦК України спадкове майно за правом спадкоємства має перейти у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Посилаючись на вказані обставини, Веселівська селищна рада просила суд: визнати спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_2 у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на території Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області та належав померлій на підставі Свідоцтва про право власності від 02 листопада 1983 року, відумерлою та передати територіальній громаді в особі Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2018 року заяву Веселівської селищної ради про визнання спадщини відумерлою - задоволено.

Визнано відумерлою спадщину, що відкрилась після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на території Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області та належав померлій на підставі Свідоцтва про право власності від 02 листопада 1983 року і передано територіальній громаді в особі Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області.

Вказане рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що цим рішенням вирішено питання про його права та обов`язки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким заяву Веселівської селищної ради про визнання спадщини відумерлою, залишити без розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не встановив коло спадкоємців ОСОБА_2 , до яких відноситься її син ОСОБА_1 , який на час смерті спадкодавця був зареєстрований та проживав разом з нею в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою в паспорті ОСОБА_1 та витягом з Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , тому він вважається таким, що прийняв спадщину.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило.

Веселівська селищна рада, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомндованим поштовим повідомденням про вручення судової повістки ( а.с. 68) до апеляційного суду не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином провідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності Веселівської селищної ради належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника особи, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд першої інстанції вирішив питання про його права, свободи та інтереси, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи заяву Веселівської селищної ради, суд першої інстанції виходив з того, що протягом тривалого часу з дня відкриття спадщини ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину не звертався, а тому на підставі ст. 1277 ЦК України така спадщина має бути визнана відумерлою.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, оскільки до таких висновків суд прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до листа від 06 лютого 2018 року № 54/17.16-04-33 Веселівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що в Книзі реєстрації смертей було зроблено актовий запис від 10 березня 2004 року. (а.с. 3).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно довідки Комунального піприємства «Веселівське бюро технічної документації» від 06 лютого 2017 року № 28/01-17 вказаний житловий будинок розташований на території Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області та належав померлій на підставі Свідоцтва про право власності від 02 листопада 1983 року.(а.с.4).

Веселівською селищною радою в районній газеті «Колос» від 03 лютого 2018 року № 9 (8934) було опубліковано оголошення «Зверніть увагу» щодо встановлення відомостей про власників зруйнованих будинків селища Веселого. (а.с. 6).

З метою виконання повноважень щодо обліку житлового фонду спеціалістами Веселівської селищної ради було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 та комісією складено акт обстеження будинку. В акті обстеження будинку від 06 березня 2018 року зазначено наступне: знаходиться бездоглядний занедбаний житловий будинок на початковій стадії руйнації. Покриття даху майже не пошкоджене, димар цілий, оштукатурювання на стінах ззовні де-ін-де потріскалося, вікна майже цілі, забиті плівкою. Стан внутрішніх приміщень не відомий. Також зроблено фотографії зазначеного будинку. (а.с. 8-9).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 лютого 2018 року за № 113937852 спадкове майно під арештом, заставою та забороною на відчуження не перебуває. (а.с. 7).

Згідно з повідомленням Веселівської державної нотаріальної контори від 19 квітня 2018 року за № 489/01-09 спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 14).

За змістом ч.1,2 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Згідно зі ст. ст. 293,294 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, в тому числі, справи про визнання спадщини відумерлою.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За положеннями статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 1220, частини 1 статті 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Вимогами частини 1 статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Як визначено статтею 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням.

Згідно зі статтею 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою є відсутність спадкоємців за законом і за заповітом або спадкоємці усунені від права на спадкування, або не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття.

З доданих до апеляційної скарги письмових документів, які приєднані до матеріалів справи, вбачається, що згідно Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 02 листопада 1983 року, Реєстраційного свідоцтва №2242 від 11 листопада 1983 року, ОСОБА_2 на праві власності належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 31-32).

Відповідно до Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 виданого 10 березня 2004 року Веселівським районним управлінням юстиції Запорізької області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 30).

Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 23 вересня 1947 року до Книги записів актів цивільного стану про народження за 1947 рік внесено відповідний запис №37. Батько - ОСОБА_3 , мати ОСОБА_2 . (а.с. 29).

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 , серії НОМЕР_4 , виданого Василівським РВ УМВС України в Запорізькій області 15 жовтня 2004 року, вбачається, що його зареєстрованим місцем проживання з 23 березня 1983 року є: АДРЕСА_1 . (а.с.28 зворот).

Відповідно до витягу з Домової книги для реєстрації громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 , після зміни паспорта, згідно проставленого штампу 15 жовтня 2004 року, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.33-35).

Отже, на підставі зазначеного та виходячи з вимог частини 3 статті 1268 ЦК України, вбачається, що спадщина, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , була прийнята її сином ОСОБА_1 , який на час відкриття спадщини був зареєстрований та постійно проживав разом із спадкодавцем, а факт відсутності спадкоємців або їх усунення від спадкування чи відмови від її прийняття судом не був встановлений, а заявник Веселівська селищна рада доказів на підтвердження цього суду не надала.

Частиною 1 ст. 377 ЦПК України передбачено, що рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Викладене свідчить про те, що між Веселівською селищною радою і спадкоємцем, який не був залучений до розгляду цієї справи, існує спір про право, який має розглядатися не в окремому, а в позовному провадженні, а тому оскаржуване рішення відповідно до ст.ст.377, ч.6 ст.294 ЦПК України підлягає скасуванню, а заява Веселівської селищної ради - залишенню без розгляду.

Також, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст. ст. 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Борисенкова Віталія Сергійовича задовольнити.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2018 року у цій справі скасувати.

Заяву Веселівської селищної ради про визнання спадщини відумерлою залишити без розгляду.

Роз`яснити Веселівській селищній раді їх право на звернення до суду за захистом порушеного права в порядку позовного провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 10 вересня 2020 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.