ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 658/1341/19 Головуючий в І інстанції Терещенко О.Є.
Номер провадження 22-ц/819/1168/2020 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарСікора О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Терещенка О.Є. від 29 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором купівлі-продажу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків та моральної шкоди через порушення зобов`язання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, вказуючи про те, що в квітні 2017 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу належного відповідачу автомобіля «ІФА-50», державний номер НОМЕР_1 , 1987 року випуску. За цим договором ним були передані продавцю грошові кошти в сумі 2100 доларів США. Однак останній відмовляється здійснити перереєстрацію автомобіля або повернути за нього сплачені кошти. Тому просить стягнути з ОСОБА_2 сплачені йому грошові кошти з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, що становить 72904, 50 грн.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про від-шкодування йому збитків та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що укладений 10 квітня 2017 року між ним та позивачем договір купівлі-продажу автомобіля «ІФА-50» мав вступити в силу після повного розрахунку за автомобіль. Ними була обумовлена ціна зазначеного автомобіля - 2800 доларів США. Передоплату в розмірі 2100 доларів США позивач сплатив після укладення договору, а решту, яка становить 700 доларів США зобов`язався сплатити протягом двох місяців з дня укладення договору. Однак своє зобов`язання ОСОБА_1 не виконав, натомість певний час користувався автомобілем, повернув його у неналежному стані, заподіявши йому майнову шкоду. Просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог та стягнути з нього грошові кошти за порушення зобов`язання у розмірі 23 352,16 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 жовтня 2019 року у задоволенні обох позовів, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відмовлено.

ОСОБА_1 оскаржив вказане рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апелянт зазначає, що він не набув права власності на автомобіль, договір купівлі-продажу продажу автомобіля фактично не укладений, а тому кожна сторона договору повинна повернути іншій все, що набуто за неукладеним договором.

ОСОБА_2 рішення суду не оскаржував.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 її доводи не визнав, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу автомобіля не укладено з вини ОСОБА_1 , який не сплатив залишок вартості автомобіля. Він згоден перереєструвати автомобіль на позивача тільки після повного розрахунку, як передбачено умовами договору.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Судом апеляційної інстанції розглянуто справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідача, перевіривши наявні у справі матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.04.2017 року між ОСОБА_1 , як покупцем та ОСОБА_2 , як продавцем був укладений письмовий договір, за умовами якого ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 автомобіль «ІФА-50», 1987 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 передоплату за вказаний автомобіль у розмірі 2100 доларів США, що підтверджується розпискою останнього від 30.04.2017 року.

Також 30.04.2017 року ОСОБА_1 склав розписку, згідно якої він зобов`язується протягом двох місяців з дня складання договору купівлі-продажу виплатити ОСОБА_2 700 доларів США як залишок суми від вартості автомобіля.

Сторонами у справі не заперечується той факт, що ОСОБА_1 своє зобов`язання, визначене у розписці, не виконав, а ОСОБА_2 , в свою чергу, не перереєстрував на нього автомобіль.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні позову, виходив з того, що перереєстрація автомобіля відбулася не з вини ОСОБА_2 , а тому він не повинен повертати ОСОБА_1 кошти, отримані за неукладеним договором.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Договір купівлі-продажу транспортного засобу згідно із вимогами п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, а також відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 з послідуючими змінами (далі Порядок) належить вчиняти у письмовій формі.

Законом не встановлена недійсність договору купівлі-продажу транспортного засобу у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, однак із положень Порядку вбачається, що для здійснення відчуження транспортного засобу власнику необхідно зняти його з реєстраційного обліку, а новий власник зобов`язаний зареєструвати (перереєструвати) транспортний засіб протягом десяти діб після придбання (одержання).

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори відчуження: нотаріально посвідчені договори, тощо.

Автомобіль «ІФА-50», 1987 року випуску, державний номер НОМЕР_1 у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку, а сам по собі договір купівлі-продажу від 10 квітня 2017 року, вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не відповідає встановленим законодавствам нормам, не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця і у даному випадку є неукладеним.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Враховуючи те, що сторони у справі не виконали дій, необхідних для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, жодна із сторін не виконала в повному обсязі свої зобов`язання за письмовим договором купівлі-продажу автомобіля, які б давали підстави вважати його укладеним, кожна сторона повинна повернути все отримане за цим договором.

Висновок суду про те, що кошти, сплачені позивачем на виконання умов договору від 10.04.2017 року не підлягають поверненню йому, з огляду на те, що договір не укладено з вини позивача, є таким, що не ґрунтується на нормах матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вказаної вимоги.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 суми попереднього платежу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, то в цій частині колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дані вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст.526, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 10.04.2017 року, п.2 на продавця покладено обов`язок передати покупцю транспортний засіб та документи на нього після розрахунку. Таким чином, умовами вказаного договору на відповідача не покладено грошове зобов`язання, порушення якого тягне передбачену ст.625 ЦК України відповідальність.

Крім того, апелянт не заперечує, що свій обов`язок продавець ОСОБА_2 виконав, навіть не отримавши повного розрахунку за автомобіль, а саме, передав йому автомобіль разом з документами на нього.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для ухвалення нового рішення в частині відмови позивачу у стягненні суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення 2100,00 доларів США скасувати, постановити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2100,00 доларів США, сплачені ним за договором купівлі-продажу від 10 квітня 2017 року. В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко