Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі головуючого судді Тимченко О. В.

секретар судового засідання - Овсяннікова Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новотроїцьке Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищеозначеним позовом до вказаних відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що вона 29.07.2014 року уклала з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 попередній договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості - квартири з господарськими будівлями, спорудами та огорожею, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їм в рівних частинах на праві приватної власності.

За придбаний будинок вона передала відповідачам 35000,00 тридцять п`ять тисяч гривень, а відповідачі фактично передали їй вказаний вище об`єкт нерухомості. Посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально домовилися в строк до 01.09.2014 року, але відповідачі не виконали цієї умови, мотивуючи відсутністю коштів. Крім того, відповідач ОСОБА_4 виїхав на постійне місце проживання до США, точної адреси не залишив, спілкування відбувається через інтернет по Вайберу, можливості приїхати в Україну не має. Таким чином втрачена можливість нотаріально посвідчити угоду, вона не може іншим чином примусити відповідачів виконати домовленість. Просила визнати за нею право власності на вказаний вище об`єкт нерухомості.

Представник позивача адвокат Зайцев К.М. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, з підстав викладених у позові та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала та підтвердила в якості свідка, обставини зазначені у позовній заяві. Дійсно, вона та її син ОСОБА_3 уклали з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу належного їм в рівних частинах об`єкта нерухомості - квартири з господарськими будівлями, спорудами та огорожею, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який зобов`язалися посвідчити нотаріально до 01.09.2014 року. За продаж будинку позивач передала їм 35000,00 тридцять п`ять тисяч гривень. На початку 2015 року її син ОСОБА_3 виїхав на постійне місце проживання до США, де придбав житло та не має наміру приїхати в Україну, що позбавляє можливості посвідчити договір нотаріально.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що їй відомо, що відповідачі у справі продали належний їм в рівних частинах будинок за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 .. Спору з приводу цього майна між ними сторонами не має, про що їй особисто повідомляла ОСОБА_2 .. ОСОБА_3 виїхав на постійне місце проживання до США та не має наміру приїздити в Україну.

Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, слід прийти до наступних висновків.

Предметом спору є вимога про визнання правочину купівлі-продажу садиби дійсним, виниклі правові відносини є цивільними, регулюються нормами ст.ст. 203, 210, 220, 316, 317, 319, 334, 640, 656, 657 ЦК України, ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постановою ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06 листопада 2009 року №9.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Як встановлено судом, відповідно до рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 14.10.2008 року визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності в рівних долях по Ѕ частині на квартиру з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташовану в АДРЕСА_1 (а.с.11).

Між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості - квартири з господарськими будівлями, спорудами та огорожею, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їм в рівних частинах на праві приватної власності 29 липня 2014 року, відповідно до умов якого продавець передає у власність покупцю вказаний об`єкт нерухомості, а покупець - приймає вказаний об`єкт. Укладенню вказаної угоди передувало передання ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 35000,00 тридцять п`ять тисяч гривень в рахунок за підписання угоди на об`єкт нерухомості, що підтверджується підписом сторін, які містяться матеріалах справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року N 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За таких умов, договір купівлі-продажу житлового будинку потребує обов`язкового нотаріального посвідчення та з 01.01.2013 року не потребує обов`язкової державної реєстрації відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, внаслідок недотримання сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна вимог щодо його нотаріального посвідчення, такий договір не може вважатися укладеним в силу норм ч. 3 ст. 640 ЦК України.

В свою чергу, правила ст. 220 ЦК України, згідно ч. 2 якої передбачена можливість визнання договору дійсним у разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Дія статті 220 ЦК України ч.2 не поширюється на правочини, які згідно закону для їх дійсності потребують обов`язкового нотаріального посвідчення та державної реєстрації, так як момент його укладення пов`язується законодавцем саме з державною реєстрацією.

Відповідно до п.8, 13 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року N 9 при розгляді таких справ суди повинні визначати момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини /договори/ у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для укладення /відсутня згода за усіма істотними умовами договору, не отримано акцепт стороною, що направила оферту, не передано майно, якщо до законодавства відповідно для вчинення правочину потрібна його передача тощо/. Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Слід з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи не має інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як сторона правочину: договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості - квартири з господарськими будівлями, спорудами та огорожею, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їм в рівних частинах на праві приватної власності 29.07.2014 року. Можливість нотаріального посвідчення договору втрачена, оскільки відповідач ОСОБА_3 не перебуває на території України про що свідчать матеріали справи.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В судовому засіданні позивачем належними доказами підтверджено, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, тобто відповідач по справі - як сторона правочину, ухилився від його нотаріального посвідчення, а без його участі у вчиненні нотаріальної дії: посвідчення угоди, втрачена можливість його нотаріального посвідчення.

Починаючи з 01.01.2013 року правочини щодо нерухомого майна не потребують обов`язкової державної реєстрації відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», отже скасована підстава для відмови в застосуванні до виниклих правовідносин вимог ст.220 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вищезазначений правочин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є таким, що породжує для сторін права та обов`язки, наявні підстави для визнання договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості від 29 липня 2014 року дійсним в порядку ст. 220 ЦК України, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України в зв`язку з задоволенням позову, судові витрати слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 203, 210, 220, 316, 317, 319, 334, 640, 656, 657 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постановою ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року N 9, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно - задоволити повністю.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 29 липня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в рівних частинах з кожного, на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати зі сплати судового збору 840,80 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 14.09.2020 року.

Суддя О.В. Тимченко