ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-412/10 Номер провадження 22-ц/814/1678/20Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 червня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Скрипника В.Л.

Свої вимоги скаржник мотивував тим, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 квітня 2010 року частково задоволено позов АКБ «Форум» та стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь АКБ «Форум» суму основного боргу за кредитом 31166,60 дол. США, гривневий еквівалент 248834,41 грн, суму нарахованих та не сплачених відсотків за користування кредитними коштами 4345,54 дол. США, гривневий еквівалент 34694,79 грн, пеню 27831,92 грн та штраф в сумі 5000 грн. У рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною незалежним оцінювачем на день реалізації, але не нижчою за початкову ціну реалізації предмета іпотеки 210467 грн. Стягнуто судові витрати.

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист. 18 березня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, згідно якої звернуто стягнення на її заробітну плату.

Після закінчення виконавчого провадження приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. пред`явив до примусового виконання винесену ним у виконавчому провадженні постанову про стягнення основної винагороди в розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, але не більше 3551,21 дол. США та 3340,86 грн. Вказана постанова порушує її права і є неправомірною.

Вважає, що рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області могло виконуватись тільки шляхом звернення стягнення предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , а не шляхом звернення стягнення на її заробітну плату.

Звертала увагу, що рішення суду, яким встановлено порядок його виконання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, загальною площею 66 кв.м, передану в забезпечення виконання за кредитом в іноземній валюті, яка була житлом боржника ОСОБА_2 не могло примусово виконуватись.

Вважає, що приватний виконавець не мав права примусово виконувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 квітня 2010 року з огляду на чинність мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а відповідно і постанова про звернення стягнення на заробітну плату від 18 березня 2019 року, винесена з метою примусового виконання рішення, яке приватний виконавець взагалі не мав права примусово виконувати є неправомірною.

Просила визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. з примусового виконання виконавчого листа №2-412/10, виданого 03 вересня 2010 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області шляхом звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 ;

визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. від 18 березня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, а саме про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 червня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича залишена без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У апеляційній скарзі скаржник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою скаргу задовольнити.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не застосовано норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», якими встановлена неможливість примусового стягнення іншого майна позичальника в рахунок погашення заборгованості. Також ОСОБА_1 посилається на правову позицію викладену в постанові ВСУ по справі № 6-1829цс15 щодо неможливості виконання рішення про витребування майна іншим чином окрім як передання цього майна стягувачу.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Скрипник В.Л. зазначив, що вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. перебувало виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_1 з примусового виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 квітня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь АКБ Форум кредитних коштів за кредитним договором № 0003/08/19-Zv від 17 січня 2008 року, в розмірі: суму основного боргу за кредитом 31166,60 доларів США, гривневий еквівалент 248834 грн 41 коп.; суму нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитними коштами 4345,54 доларів США, гривневий еквівалент 34694 грн 79 коп.; пеню за несвоєчасно сплачений кредит та відсотки складає 27831 грн 92 коп. штраф за несвоєчасне подовження договору страхування відповідно до п.4.4 кредитного договору 5000 грн. У рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 66,0 кв.м., житловою площею - 39,7 кв.м. шляхом проведення прилюдних торгів за ціною визначеною незалежним оцінювачем на день реалізації, але не нижчою за початкову ціну реалізації предмету іпотеки 210467 грн 00 коп.

18 березня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою вирішено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , яка отримує дохід у Полтавській митниці ДФС.

Постановою приватного виконавця Скрипника В.Л. від 12 листопада 2019 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-412/10 виданий Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області 03 вересня 2010 року закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення.

Позиція суду апеляційної інстанції

Пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України передбачено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку;

2 ) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки).

Згідно із пояснювальною запискою до проєкту введення мораторію на примусове відчуження рухомого і нерухомого майна позичальників (боржників), які мають кредитні зобов`язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті, мало на меті забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімізацію можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов`язань.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини 1 статті 263 ЦК України).

Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрати кредитором права на задоволення своїх вимог у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення (відчуження без згоди власника) певного майна.

Матеріали справи не містять даних, що виконавець при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-412/10 звертав стягнення на будь-яке належне ОСОБА_1 майно, крім її заробітної плати.

ОСОБА_1 не надавала у іпотеку житлову нерухомість; не проживала у квартирі, що є предметом іпотеки за кредитним договором; на належне їй майно не зверталось стягнення в процесі примусового виконання виконавчого листа № 2-412/10.

За таких обставин ОСОБА_1 не є тією особою, на яку може розповсюджуватися встановлена пунктом 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборона примусово стягувати інше майно боржника, в тому числі і її заробітна плата.

Аналіз цього Закону свідчить про те, що положення пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовуються щодо «іншого майна» лише у разі реалізації предмета іпотеки, що належить боржнику.

Натомість, у справі що переглядається, предмет іпотеки, на який було звернуто стягнення, належить не боржнику ОСОБА_1 , а іншій особі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 464/1124/18.

Зважаючи на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не була власником предмета іпотеки та не виступала іпотекодавцем у відносинах ОСОБА_2 із кредитором, а була поручителем за договором поруки. Фактично в даному випадку, виконання рішення суду виключно шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, власником якого є не поручитель, виключає відповідальність останнього, що в свою чергу змінює суть самого рішення про солідарну відповідальність відповідачів.

Дані твердження спростовують доводи наведені в апеляційній скарзі щодо незастосування судом першої інстанції норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

Щодо інших доводів наведених в апеляційній скарзі

Посилання ОСОБА_1 на те, що рішення суду має реалізовуватися виключно шляхом реалізації предмету іпотеки та посилалася на постанову ВСУ від 25 листопада 2015 року по справі № 6-1829цс15 є безпідставними оскільки рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 квітня 2010 року вирішено питання стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому правова позиція викладена в постанові ВСУ від 25 листопада 2015 року по справі № 6-1829цс15 не може застосовуватися до спірних правовідносин оскільки не регулює подібні правовідносини.

Необґрунтованими є доводи наведені в апеляційній скарзі, щодо подвійного стягнення заборгованості, а саме з боржника та стягнення предмета іпотеки оскільки наявність рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором у непогашеній частині заборгованості, оскільки застосування кредитором іншого законного способу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Зазначена позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18) від 18 вересня 2018 року, постанові Верховного суду від 25 березня 2020 року у справі № 467/881/15-ц.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке відповідає закону, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 30 вересня 2020 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л. Карпушин

Т.В. Одринська