Ухвала

Іменем України

11 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 530/1701/16-ц

провадження № 61-15403ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне підприємство «Агроекологія»,

третя особа - Відділ Держгеокадастру у Зінківському районі Полтавської області

розглянув касаційну скаргу Приватного підприємства «Агроекологія» на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у складі судді Кузнєцової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства «Агроекологія» (далі - ПП «Агроекологія») про визнання договору оренди недійсним, оскільки вважає, що посадовцями відповідача було підроблено його підпис в даному договорі.

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2017 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено ПП «Агроекологія» чи будь-якій іншій третій особі яка діяиме від імені ПП «Агроекологія» чи в інтересах ПП «Агроекологія», до набрання законної сили рішення суду по справі, вчиняти будь-які дії щодо користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 4,59 га, яка розташована на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, що належить ОСОБА_1 відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 18 грудня 2001 року, серія ІІІ-ПЛ, № 051811, виданого Ставківською сільською радою Зіньківського району Полтавської області, а саме: провадити на орендованій земельній ділянці будь-які сільськогосподарські роботи, у тому числі, але не тільки: збирати врожай, боронувати, дискувати, культивувати, орати, сіяти, вносити будь-які мінеральні чи органічні добрива, засоби захисту рослин, охороняти, не перешкоджати виконанню комплексу робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тощо. В іншій частині заяви відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2017 року скасовано зазначену вище ухвалу. В задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 відмовлено. Ухвала набрала законної сили.

У грудні 2019 року ПП «Агроекологія» повторно звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2017 року.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПП «Агроекологія», оскільки ухвала Зіньківського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2017 року не підлягає апеляційному оскарженню. Цією ж ухвалою стягнуто з ПП «Агроекологія» в дохід державного бюджету, де стягувачем є Державна судова адміністрація України, штраф у розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5 763,00 грн.

ПП «Агроекологія» у грудні 2019 року засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати.

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 14 лютого 2020 року, але не більше десяти днів з вручення ухвали, зокрема запропоновано скаржнику надати інші докази сплати судового збору у розмірі 1 921,00 грн. Копію вказаної ухвали направлено на поштову адресу Приватного підприємства «Агроекологія», указану в касаційній скарзі.

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшов лист-повернення з копією ухвали Верховного Суду від 14 січня 2020 року. Згідно з довідкою АТ «Укрпошта» причиною повернення листа є закінчення встановленого строку зберігання.

Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2020 року заявнику продовжено строк для усунення недоліків до 20 квітня 2020 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали. Копію вказаної ухвали направлено на поштову адресу Приватного підприємства «Агроекологія», указану в касаційній скарзі.

У травні 2020 року до Верховного Суду надійшов лист-повернення з копією ухвали Верховного Суду від 20 березня 2020 року. Згідно з довідкою АТ «Укрпошта» причиною повернення листа є закінчення встановленого строку зберігання.

Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2020 року продовжено строк для усунення недоліків. Встановлено строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали, але який не може перевищувати десять днів з дня закінчення карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

У серпні 2020 року надійшли матеріали на усунення недоліків, а саме платіжне доручення від 17 серпня 2020 року № 9532 про сплату судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин, розгляд касаційної скарги ПП «Агроекологія» на ухвалу Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент подання касаційної скарги) суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент подання касаційної скарги) у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент подання касаційної скарги), якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної ухвали у справі вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПП «Агроекологія» на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2017 року, апеляційний суд правильно застосував положення пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України та обґрунтовано виходив з того, що ПП «Агроекологія» вже зверталося до суду з апеляційною скаргою на зазначене судове рішення, за наслідками подання якої ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2017 року скасовано зазначену вище ухвалу, а тому відсутній предмет апеляційного оскарження.

Посилання заявника на те, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження апеляційний суд порушив його право на судовий захист, є безпідставними, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Апеляційний суд постановляючи оскаржувану ухвалу, діяв у відповідності до норм пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України, тому право заявника на судовий захист жодним чином непорушене.

Доводи касаційної скарги стосовно передчасності висновку апеляційного суду про затягування заявником розгляду справи шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2017 року суд відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Частинами третьою, четвертою статті 44 ЦПК України передбачено, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Із приписів цієї статті вбачається, що суд зобов`язаний вживати заходів у разі виявлення зловживання процесуальними правами учасником процесу.

Види заходів процесуального примусу визначені частиною першою статті 144 ЦПК України, а саме: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф.

Згідно з частиною першою статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження та накладення штрафу у розмірі 5 763,00 грн, апеляційний суд правильно виходив з того, що ПП «Агроекологія» систематично вчиняє дії, спрямовані на затягування розгляду справи, подаючи кожного разу апеляційну скаргу на той самий об`єкт оскарження без дотримання вимог ЦПК України, не сплачуючи жодного разу судовий збір, не виконуючи вимоги ухвал суду про необхідність усунути недоліки та сплату судового збору. Такі дії ПП «Агроекологія» призвели до того, що з 2016 року справа не може знайти свого вирішення по суті.

Європейський суд з прав людини наголошував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії від 07 липня 1989 року).

Аналізуючи норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції стягуючи із заявника штраф, вбачається, що достатньою підставою для його накладення є встановлення зловживання процесуальними правами особою, яка вчиняє процесуальну дію.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 148 ЦПК України, для накладення штрафу на ПП «Ароекологія» за зловживання процесуальними правами.

Отже, ухвала Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у справі є законною та обґрунтованою, постановленою із додержанням норм процесуального права, правильне застосування норм права є очевидним, а підстави для її скасування відсутні.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агроекологія», третя особа - Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області, про визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою Приватного підприємства «Агроекологія» на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. УсикПолтавського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року