Провадження № 22-ц/4808/924/20
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Горейко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Маслей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради про повернення боргу шляхом визнання права власності на квартиру, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Бородовського С.О. 17 червня 2020 року у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради про повернення боргу шляхом визнання права власності на квартиру.

Позов мотивовано тим, що 18 грудня 2010 року між позивачем та ОСОБА_2 , жителькою с. Угорники Івано-Франківської міської ради укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримала від позивача кошти в сумі 25 000 доларів США і зобов`язалася повернути їх до 30 грудня 2017 року. На підтвердження отримання позики в сумі 25 000 доларів США ОСОБА_2 18 грудня 2010 року склала розписку, яку підписала власноручно. У передбачений договором строк ОСОБА_2 не виконала взяті на себе зобов`язання, кошти не повернула. Після спливу строку повернення боргових коштів, позивач неодноразово приїжджав за адресою проживання боржниці, зазначеною в договорі, однак, двері були зачинені. Позивач звернувся із запитом до Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради. У відповіді від 15 січня 2019 року №174-П позивача повідомлено, що ОСОБА_2 померла взимку 2011 року, право володіння її майном не переоформлялося, правовстановлюючі документи на нерухоме майно ОСОБА_2 зберігаються у виконавчому комітеті сільської ради. Позивач зазначив, що дізнавшись про смерть боржниці, звернувся з письмовою претензією кредитора до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори і 01 червня 2019 року претензію отримано нотаріусом та зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №1249. 24 липня 2019 року позивачем отримано відповідь державного нотаріуса, згідно з якою йому відмовлено у задоволенні звернення, а саме зазначено, що: «... вважати Вас кредитором не представляється можливим, оскільки Вами не представлено належні документи та порушено вимоги п. 4 ст. 1281 ЦК України...».

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив ухвалити рішення, яким повернути йому заборгованість в розмірі 25 000 доларів США, що еквівалентно 625 000 гривень згідно договору позики від 18 грудня 2010 року шляхом визнання права власності на квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 , належну померлій ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 27 серпня 2007 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради про повернення боргу шляхом визнання права власності на квартиру відмовлено.

Відмову у задоволенні позову суд першої інстанції мотивував тим, що позивач не пред`явив позов до спадкоємця майна, як це передбачено ч. 2 ст. 1282 ЦК України, а до органу місцевого самоврядування. Суду не подано доказів відсутності спадкоємців померлого. Предметом позову повинно бути звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, а не визнання права власності.

Також суд виходив з того, що законом визначено орган оформлення прав кредитора, яким є нотаріальний орган, а не суд. Суду не надано доказу оскарження позивачем відмови нотаріуса. Таким чином, рішення нотаріуса про відмову видати відповідне свідоцтво є чинним.

Суд також дійшов висновку, що позивач пред`явив позов поза межами визначеного в ч. 2 ст. 1281 ЦК України строку, який є преклюзивним, тобто припиняє право на звернення до суду поза межами його спливу, не підлягає поновленню або продовженню.

Спосіб захисту права, який обрано позивачем є таким, що не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Чинним законодавством передбачено інший порядок реалізації права на задоволення вимог кредитора у разі смерті фізичної особи боржника.

Обраний позивачем спосіб спрямовано на умисне порушення прав третіх осіб, спадкоємців спадкодавця, інших кредиторів спадкодавця, осіб яким належить право пред`явити позов про визнання спадщини відумерлою.

Суд вважав, що Угорницька сільська рада Івано-Франківської міської ради є неналежним відповідачем, у неї відсутня компетенція на розпорядження зазначеним майном, тому визнання нею позову суперечить положенням процесуального закону.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зіслався на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначив, що оскільки після смерті ОСОБА_2 відсутні спадкоємці, він був змушений звернутися до суду з позовною заявою про звернення стягнення на спадкове майно в межах суми заборгованості. Обраний ним спосіб захисту є належним, оскільки чинний договір чи інший правочин є достатньою підставою для набуття майна (отримання грошей), що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14).

Ствердив, що відмовляючи в задоволенні позову, суд вказав на неналежного відповідача та грубо звинуватив його (позивача) у брехні, тобто в основу судового рішення поставлено власні переконання головуючого, а не норми чинного законодавства.

Вказав, що після того, як дізнався про смерть ОСОБА_2 , він в шестимісячний строк пред`явив свої вимоги до нотаріальної контори, тобто строк, відведений чинним законодавством, не порушив.

Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції безпідставно залишив без задоволення всі його клопотання, зокрема, відмовив у виклику й допиті свідків, яким було відомо обставини позики коштів, та витребуванні матеріалів спадкової справи, чим порушив норми процесуального права (ст. ст. 83, 84 ЦПК України).

Крім того вказав, що розгляд справи проведеносудом поверхнево, упереджено щодо нього (позивача), без належної правової оцінки дійсних доказів.

З наведених підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, подав суду заяву про розгляд справи без їхнього представника.

05.10.2020 року від позивача надійшла заява про відмову від позову та закриття провадження у даній справі. При цьому, позивач зазначив, що наслідки відмови від позову, передбачені ст. 256 ЦПК України, йому відомі. Просив визнати оскаржуване рішення нечинним.

В засідання апеляційного суду сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача ОСОБА_1 та закриття провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Також положенням пунку 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

За змістом ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам статті 206 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Заява ОСОБА_1 про відмову від позову відповідає вимогам ст. 206 ЦПК України.

Підстав для неприйняття відмови від позову судом не встановлено, тому заяву ОСОБА_1 про відмову від позову до Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради про повернення боргу шляхом визнання права власності на квартиру необхідно задовольнити.

За таких обставин, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2020 року слід визнати нечинним, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 206, 255, 373, 374 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову та закриття провадження у справі задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2020 року визнати не чинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради про повернення боргу шляхом визнання права власності на квартиру закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта