Справа № 310/9140/19
РІШЕННЯ

Іменем України

09 вересня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого: судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бердянську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування, посилаючись на те, що 04.03.2015 року між ним та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було укладено договір добровільного страхування фінансового ризику № 1622560, який набрав чинності у цей же день після сплати ним страхового платежу у розмірі 200, 00 грн.

01.07.2015 року з ним стався страховий випадок, передбачений п.2.1 Договору страхування, а саме: його було звільнено з посади у зв`язку зі скороченням штатів по п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі Наказу № 247-ВК від 26.06.2015 року, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці ОСОБА_1

03.07.2015 року у строк, передбачений п. 4.1.1. договору страхування він звернувся до відповідача з повідомленням про настання страхового випадку, заявою про виплату страхового відшкодування з додаванням до заяви всіх документів, передбачених договором, проте відповіді не отримав. Лише листом ПРАТ «СК «ВУСО» від 15.10.2019 року № 8422/638582, він отримав від відповідача лист з повідомленням про те, що йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі того, що його звільнення не відповідає укладеному договору з відповідачем та у зв`язку з порушенням ним строку повідомлення про страховий випадок.

Вважав, що відповідач порушив його право на отримання страхового відшкодування. Відмова відповідача є необґрунтованою та незаконною, оскільки строк на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування він не пропустив.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних у розмірі 78188,30 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності, 08.01.2020 року скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, в котрому прохав відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

04 березня 2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування фінансового ризику № 1622560, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, вказаного у квитанції, що не суперечать чинному законодавству України та пов`язані з ризиком збитків (майнових витрат) страхувальника в разі втрати ним постійного робочого місця через банкрутство або ліквідацію роботодавця, скорочення внаслідок реорганізації.

Згідно п. 2 договору страховим випадком є звільнення Страхувальника з постійного місця роботи з причин, зазначених у ч. 1 ст.40 КЗпП України, а саме: зміни в організації виробництва праці через ліквідацію та /або банкрутство підприємства, установи, організації, де знаходилося місце постійної роботи Страхувальника; скорочення внаслідок реорганізації підприємства, установи, організації, де знаходилося місце постійної роботи Страхувальника.

Згідно витягу з наказу № 247-ВК від 26.06.2015 року, копії трудової книжки ОСОБА_1 звільнена з посади начальника відділення № 83 АТ «УкрСиббанк» у зв`язку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 01 липня 2015 року.

Відповідно до підпункту 4.1.1 пункту 4 Договору страхувальник повинен протягом двох робочих днів з моменту отримання інформації про подію, вказану у пункті 2.1 цього договору, письмово повідомити про це страховика, отримати та виконувати рекомендації страховика щодо своїх подальших дій.

03 липня 2015 року, у строк, визначений пунктом 4.1.1. договору, ОСОБА_1 звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», надав усі передбачені договором підтверджуючі документи.

Листом від 01.11.2019 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування у зв`язку з тим, що заявлена подія не є страховим випадком, оскільки відбулася у зв`язку зі скороченням штату, а не ліквідації/банкрутства чи реорганізації АТ «УкрСиббанк», а також у зв`язку з порушенням строку повідомлення про страховий випадок.

У частині першій статті 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 18 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування» видом добровільного страхування може бути страхування фінансових ризиків.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування», статтею 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги) (частина перша статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом пункту 2.1 договору страхування страховим випадком є звільнення страхувальника з постійного місця роботи з причин, зазначених частиною першою статті 40 КЗпП України. Під «втратою постійного місця роботи» сторони домовились розуміти розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: ліквідації, банкрутства, скорочення внаслідок реорганізації.

Суд зважає на той факт, що позивач був заздалегідь повідомлений про можливе звільнення ще 25.03.2015 року, проте строком настання страхового випадку є саме день, коли він звільнений за наказом з видачею трудової книжки, що відбулося 01. 07. 2015 року.

Суд зважує, що ОСОБА_1 дотрималася умов підпункту 4.1.1 пункту 4 договору, та протягом двох днів з дня настання страхового випадку (01 липня 2015 року) звернулася до страхувальника з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування.

Суд приймає до уваги, що звільнення позивача відбулося за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що не суперечить умовам договору, укладеного між сторонами, а тому суд не приймає заперечення відповідача, які обмежують випадки, за якими може відбуватися страховане відшкодування за вказаною у договорі статтею КЗпП України.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання за договором добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття), здійснивши страховий внесок на користь відповідача, а звільнення його з роботи з посади начальника відділення № 83 АТ «УкрСиббанк» у зв`язку із скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, є страховим випадком, оскільки ОСОБА_1 втратила постійне місце роботи.

Щодо визначення розміру страхового відшкодування, то відповідно пункту 6.4 договору страхове відшкодування дорівнює меншій сумі зі страхової суми та розміру трьох середньомісячних заробітних плат страхувальника за останні 12 місяців.

Відповідно до пункту 3.1 договору страхова сума за цим договором зазначається в квитанції і складає 20000,00 грн.

Суд встановив, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за період з серпня 2014 року по липень 2015 року становить 9308,24 грн., а розмір страхового відшкодування з урахуванням положень 6.4 договору складатиме 47924,72 грн. (9308,24 х3 +20000,00).

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції станом на 18.11.2019 року склала (47924,72 (сума боргу) + 24079,32 ( інфляційне збільшення) + 6184,26 3% річних за 1571 дні складають 78188,30 грн.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що позивач неправильно тлумачить умови договору, оскільки відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд, оцінивши усі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними і обгрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки, позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, то він підлягає стягненню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави у розмірі 768, 40 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування,- задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з 01.08.2015 року по 18.11.2019 року у розмірі 78 188 (сімдесят вісім тисяч сто вісімдесят вісім гривень), 30 копійок.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь держави судовий збір у урозмірі 768, 40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Позивач: ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», , м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31.

Повний текст рішення суду складено 18 вересня 2020 року.

Суддя Н. І. Черткова