Справа№ 953/7306/20
"07" вересня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Лях М.Ю., при секретарі - Хомінської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -
Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу 5 300 (п`ять тисяч триста) доларів США та 3% річних з розрахунку на дату ухвалення рішення, які на дату подання позову становлять 426 (чотириста двадцять шість) доларів США 75 центів.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.05.2017 року ОСОБА_1 позичив у борг ОСОБА_3 за оформленим договором позики у вигляді розписки, грошові кошти у розмірі 5 300 доларів США. Передача грошей Позивачем була здійснена особисто Відповідачу 13.05.2017. На підтвердження отримання коштів Відповідач надав Позивачу розписку про їх отримання. За договором позики Відповідач зобов`язувався повернути позичену суму 01.09.2017 року. У передбачений строк Відповідач гроші не повернув. У зв`язку з викладеним, борг Відповідача перед Позивачем становить 5 300 доларів США, що станом на 08.05.2020 згідно офіційного курсу Національного банку України становить 142 138,05 грн. Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідача 3% річних. Таким чином станом на дату подання позовної заяви загальна сума заборгованості становить 5 726,75 доларів США, яка складається з основної суми боргу - 5 300 доларів США та 3% відсотків річних - 426,75 доларів США.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.06.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача подав заяву, в якій просить слухати справу без його участі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує, позов просить задовольнити.
Відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового розгляду за останньою відомою адресою місця проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Київського районного суду міста Харкова, в судове засідання повторно не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, відзиву проти позову не надав.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, та підтверджується розпискою, що 13.05.2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Конго, паспорт НОМЕР_1 , посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_2 (який є студентом ХНАДУ 5 курсу) отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5 300 доларів США для оплати навчання в університеті за 2016-2017 роки, в якості позики, які зобов`язався повернути 01.09.2017 року.
Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України (за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, відповідно до ч.2 статті 1047 ЦК України.
Таким чином, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16 - Ц (провадження № 14 - 465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, зобов`язання перед позикодавцем позичальником не виконані, кошти, отримані у позику, не повернуті, враховуючи, що відповідачем не надано доказів на спростування доводів позивача, та з урахуванням встановленої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості в розмірі 5 300 доларів США.
Суд бере до уваги розрахунок наведений позивачем, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в доларах США.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування цими коштами, розмір яких визначений позивачем згідно наведеного розрахунку у сумі 426 доларів США 75 центів, та відповідачем не спростований.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув позику, у зв`язку з чим, на момент звернення позивача до суду у відповідача ОСОБА_3 існує боргове зобов`язання по поверненню позики на загальну суму 5 300 доларів США, з яких 5 300 доларів США - заборгованість за договором позики від 13.05.2017 року та 426 доларів США 75 центів - 3% річних за порушення строків повернення позики.
Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи, що позовна заява задоволена в повному обсязі, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 535,90 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 207, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 639, 1046, 1047, 1049, 1050, ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 13, 15, 23, 76, 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 280, 282, 284 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (посвідка на тимчасове місце проживання на території України: № НОМЕР_3 видана 17.09.2013, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_4 виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 27.10.1995 р., РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) суму основного боргу 5 300 (п`ять тисяч триста) доларів США та 3% річних - 426 (чотириста двадцять шість) доларів США 75 центів.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (посвідка на тимчасове місце проживання на території України: № НОМЕР_3 видана 17.09.2013, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_4 виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 27.10.1995 р., РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1 535,90 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд міста Харкова.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 27.10.1995 р., РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на тимчасове місце проживання на території України: № НОМЕР_3 видана 17.09.2013, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя -