Справа № 461/3563/20
Провадження № 2/461/1010/20
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.08.2020 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю: секретаря судового засідання Волошин Ю.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Саган Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові справу за позовом ОСОБА_2 до Галицької митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про визнання неправомірними дій та стягнення завданої шкоди, -

в с т а н о в и в :

в провадженні Галицького районного суду м.Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Галицької митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про визнання неправомірними дій та стягнення завданої шкоди.

16.06.2020 року від представника відповідача Державної казначейської служби України Стегній А.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що розгляд вказаної справи слід здійснювати в порядку адміністративного судочинства, оскільки в заявленому ОСОБА_2 позові об`єднано вимогу про визнання дій /бездіяльності суб`єкта владних повноважень Галицької митниці Держмитслужби, розгляд якої проводиться в порядку адміністративного судочинства та вимога про відшкодування матеріальної шкоди, яка підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відтак, просить передати вказану справу на розгляд до відповідного суду.

В судовому засіданні представник відповідача Галицької митниці Держмитслужби Саган Ю.В. вказане клопотання підтримав.

Представник позивача Шокало В.С. проти заявленого клопотання заперечив, оскільки вважає, що розгляд вказаної справи повинен відбуватись в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Способи захисту цивільних прав передбачені у статті 16 ЦК України, який регулює приватноправові відносини. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої цієї статті.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас, за приписами п.7 ч.1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Статтею 5 КАС передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4)визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, визначальним критерієм віднесення справи до справ цивільної юрисдикціє є наявність приватноправового інтересу у сфері цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Водночас, критерієм визначення справи до адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб`єкта владних повноважень та виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій.

Предметом спору у даній справі є неправомірність дій суб`єкта владних повноважень Галицької митниці Держмитслужби, якою було тимчасово вилучено товар в порядку ст.511 Митного кодексу України на час розгляду справи згідно протоколу про порушення митних правил №1489/20900/18 та не забезпечення належного зберігання, що призвело до фізичного знищення зазначеного товару.

Проаналізувавши вимоги нормативних актів, на які посилається позивач у своєму позові, слід дійти висновку, що правовідносини між позивачем та відповідачем набули публічно-правового характеру, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що Львівською митницею Держмитслужби, у зв`язку з порушенням митних правил, було вилучено предмет правопорушення - протеїновий порошок для спортивного харчування в асортименті, дії щодо вилучення якого були вчинені на виконання вимог Митного кодексу України у справі про порушення митних правил.

Тобто позовні вимоги не містять спору про право, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення, дії Галицької митниці ДФС, яка у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що провадження по справі підлягає закриттю з роз`ясненням позивачу право на звернення до належного адміністративного суду з дотриманням вимог чинного законодавства.

Крім того, розгляд справи з порушенням правил юрисдикції, суперечить вимогам ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що провадження у даній справі слід закрити, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та підсудна адміністративному суду.

Згідно з ч.2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Оскільки справа підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, то згідно до положень, викладених в п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», поверненню сторонам підлягає сплачений ними судовий збір.

Керуючись ст.255 ЦПК України, ст.5, 19 КАС України, суд -

у х в а л и в :

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Галицької митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про визнання неправомірними дій та стягнення завданої шкоди закрити.

Повернути ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 30.04.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвала суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Мисько Х.М.