Провадження № 2/127/3033/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Іщук Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Коваленко Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач громадянин Турецької Республіки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до громадянки України ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та відповідачем 22 січня 2013 року був зареєстрований шлюб у Державній службі реєстрації шлюбів мерії Сіліврі Турецька Республіка. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач вказує, що спільне життя та збереження сім`ї стали неможливими, сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, шлюб існує формально, а тому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем.

Відповідач відзив на позов не надала.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Натомість позивач подав заяву та просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач також подала заяву до суду та просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги визнала та просила розірвати шлюб.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» , припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ст.60 цього Закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Відповідно до ст.1Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах , ратифікованої Законом України N 2605-III від 05 липня 2001 року, громадяни Договірних Сторін мають право на рівний правовий захист на території другої Договірної Сторони щодо своїх прав та інтересів в цивільних справах так як би вони були громадянами другої Договірної Сторони.

Якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу та роздільне проживання один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати справу. У цьому випадку вони застосовують законодавство своєї держави ( ст.23 Угоди).

Подружжя є громадянами різних держав, на час розірвання шлюбу відповідач, яка є громадянкою України, продовжує проживати на території України, а тому враховуючи вище вказані положення розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України.

Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо припинення шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Судом установлено, що 22 січня 2013 року між громадянином Турецької Республіки ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб у Державній службі реєстрації шлюбів мерії Сіліврі Турецька Республіка.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Позивач підтримує позовні вимоги про розірвання шлюбу, відповідач не заперечує щодо задоволення позову.

За таких обставин суд дійшов висновку про розірвання шлюбу.

На підставі викладеного, керуючись Угодою між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, Законом України «Про міжнародне приватне право», ст. 104, 105, 112 СК України, ст. 13, 81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між громадянином Турецької Республіки ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 , який зареєстрований 22 січня 2013 року в Державній службі реєстрації шлюбів мерії Сіліврі Турецька Республіка.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: громадянин Турецької Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації : АДРЕСА_1 ,

Відповідач: громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: