Провадження №2/235/1804/20
Справа №235/5477/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Лебеденко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №7 м. Покровська в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття з реєстрації місця проживання, -

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про зняття його з реєстрації місця проживання, визнавши таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 25.11.1993 року, яке видане Комітетом по управлінню комунальною власністю міської Ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_1 належить: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на праві приватної спільної власності.

Відповідно до ордеру №520 від 26.03.1984 року позивачка є основним наймачем.

На даний час в квартирі проживає позивач та її чоловік ОСОБА_3 .

Донька позивачки - ОСОБА_4 , та їх спільний син - ОСОБА_2 в квартирі не проживають тривалий час.

ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з 2014 року, особистих його речей в квартирі немає, комунальні платежі не сплачує, усі витрати по утримання квартири сплачує позивачка з чоловіком.

Факт реєстрації відповідача у вказаній квартирі приводить до додаткових матеріальних затрат по сплаті комунальних платежів. Позивачка з чоловіком пенсіонери і тих коштів, що вони отримують не вистачає на задоволення самих простих потреб.

Позивачка просить суд зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , визнавши його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 01 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його, позовні вимоги визнав.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 25.11.1993 року, яке видане Комітетом по управлінню комунальною власністю міської Ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (а.с.5).

Відповідно до ордеру №520 від 26.03.1984 року, виданого виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів міста Красноармійська, позивачка ОСОБА_1 є основним наймачем вищевказаної квартири (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 - син позивачки зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , однак з 2014 року не проживає.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У частині четвертій статті 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

З матеріалів справи вбачається, що квартира в якій зареєстровані позивач та відповідач, належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (а.с.5).

Суд зазначає, що позивачка не оспорює права власності відповідача на належну йому частку квартири, відповідач позовні вимоги визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.391, 405 ЦК України, ст.72 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.4, 5, 10, 12, 81, 141, 223, 265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зняти з реєстрації місця проживання особи, визнавши його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду або через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий.

Суддя С.М.Хмельова