Справа № 133/2058/20
Провадження № 22-ц/801/1693/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Проць В. А.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 рокуСправа № 133/2058/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №133/2058/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про зобов?язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Голівського Вадима Валерійовича на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 серпня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі, повний текст якої складено 07 серпня 2020 року, постановлену у складі судді Проць В.А.,

встановив:

У серпні 2020 року ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивований тим, що рішенням Козятинського міськрайонного суду від 13 жовтня 2011 року за ОСОБА_2 визнано право власності на земельну частку (пай) розміром 4,39 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у землі, що перебувала в колективній власності КСПП «Ранок» с. Воскодавиці, Козятинського району Вінницької області, яка залишалася після смерті - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . З питанням переоформлення даної земельної ділянки на себе позивачка 25 лютого 2020 року звернулась до Воскодавинецької сільської ради Козятинського району з запитом про надання викопіювання з плану землекористування на земельну ділянку, орієнтовною площею 4,39 га. Відповіддю за № 02-11/41 виконком Воскодавинецької сільської ради Козятинського району, Вінницької області їй було відмовлено у видачі викопіювання. Підставою для відмови зазначено те, що вільних земельних ділянок, земель запасу та земель резервного фонду на території сільської ради не має.

Тому, 14 березня 2020 року через Центр адміністративних послуг «Прозорий офіс » позивач звернулась до управління Держгеокадастру у Вінницькій області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення (за межами населеного пункту) за рішенням суду.

За наслідками розгляду звернення відповідачем 29 квітня 2020 року було видано Наказ № 2-9695/15-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації з землеустрою». З підстав відсутності у відповідача компетенції щодо розпорядження землями колективної власності.

На думку позивача дана відмова є не законною та порушує її права.

Враховуючи вищевикладене позивачка просить зобов`язати відповідача виділити їй із земель резервного фонду державної власності на території Воскодавинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області в натурі (на місцевості ) земельну ділянку відповідно до рішення суду.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження по цивільному позову ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про зобов?язання вчинити певні дії.

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що з позовної заяви вбачається публічно-правовий спір між фізичною особою та суб?єктом владних повноважень щодо зобов?язання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, який необхідно розглядати в порядку КАС України, тобто, адміністративного судочинства та підсудний даний спір Вінницькому окружному адміністративному суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Голівський Вадим Валерійович подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що звертаючись до суду з позовом позивач вказувала, що у зв`язку з набуттям права власності в порядку спадкування на земельну частку (пай) без виділення в натурі їй належить також право на виділення цієї земельної ділянки в натурі із числа земель, що належить до державної власності, що в свою чергу на думку позивача порушує її право на землю. Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, вимоги позивача у зазначеній справі пов`язані із захистом речового права на земельну ділянку. Тому якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання представник позивача - адвокат Голівський В.В. не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Так, в позовній заяві ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про зобов`язання вчинити певні дії, зазначено, що позивач оскаржує порушене право, яке пов`язане із захистом речового права на земельну ділянку.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження по вище зазначеній справі, виходив з того, що із позовної заяви вбачається публічно-правовий спір між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, який необхідно розглядати в порядку КАС України, тобто адміністративного судочинства.

Проте, з таким твердженням апеляційний суд не погоджується оскільки:

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За загальним правилом, передбаченим у пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Разом з тим відповідно до частини другої статті 4, пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суд першої інстанції повинен був виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У поданому в порядку цивільного судочинства позові позивач заявив таку вимогу:

- зобов`язати відповідача виділити їй із земель резервного фонду державної власності на території Воскодавинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області в натурі (на місцевості ) земельну ділянку відповідно до рішення суду.

Аналіз змісту статті 15 ЦПК України та статті 17 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, із яких виник спір.

Оспорювання рішення органу місцевого самоврядування як суб`єкта владних повноважень поглинається спором про речове, приватне право, яке як могло належати особі до звернення до органу місцевого самоврядування, так і виникнути в результаті реалізації рішення органу місцевого самоврядування, але захист якого відбувається у порядку цивільного судочинства (стаття 15 ЦПК України) у спосіб, характерний для приватноправових відносин.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019року у справі № 729/608/17.

Вимоги позивача стосуються виділення їй в натурі земельної частки (паю), право власності на яку виникло відповідно до рішення суду, що є вимогою цивільного, майнового характеру.

З огляду на викладене та з метою недопущення порушення права позивача, апеляційний суд відповідно до ч.1 ст. 379 ЦПК України дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 379, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Голівського Вадима Валерійовича задовольнити.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 серпня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета