КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/665/17
Провадження № 4-с/552/21/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2020 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж. В.

секретаря судового засідання Павленко Л.М.

за участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії державного виконавця посилаючись на те, що на виконанні Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) перебувають виконавчі провадження №58412340 щодо стягнення виконавчого збору та № 58413028 щодо стягнення витрат виконавчого провадження. Ним здійснені оплати по даним виконавчим провадженням, про що надані відповідні докази. Проте до цього часу виконавчі провадження не закриті. Просив визнати дії державного виконавця протиправними та зобов`язати провести закриття зазначених виконавчих проваджень в зв`язку з повним погашенням боргу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився,надав суду відзив на скаргу, де вимоги не визнав та пояснив, що постановою від 31.08.2020 року ВП № 58413028 закрито. По ВП № 58412340 кошти відповідно до ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» скеровані на погашення заборгованості по аліментам. Просив відмовити у задоволенні скарги, яку розглянути за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом установлено, що постановою ДВС від 19 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження № 58412340 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 926 грн. 95 коп.

Постановою ДВС від 19 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження № 58413028 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат виконавчого провадження в розмірі 120 грн.

Відповідно до квитанції № 8 від 17 травня 2019 року ОСОБА_1 сплатив кошти в сумі 1095 грн. 95 коп. , призначення платежу сплата боргу по ВП №58412340 (а.с.111).

Відповідно до квитанції № 9 від 17 травня 2019 року ОСОБА_1 сплатив кошти в сумі 289 грн., призначення платежу сплата боргу ВП №58413028 (а.с.112).

Постановою ДВС від 31 серпня 2020 року виконавче провадження № 58413028 закінчено у зв`язку зі сплатою ОСОБА_1 зазначених коштів.

Як вбачається з відзиву на скаргу, державний виконавець не заперечує надходження 17 травня 2019 року коштів у розмірі 1095 грн. 95 коп., проте посилаючись на ч.1 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначає, що дані кошти були скеровані на погашення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про виконавче провадження» визначена черговість задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми для задоволення вимог стягувачів, а саме у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника;

3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету;

5) у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги.

У даному випадку, застосування норм ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковим, оскільки ОСОБА_1 самостійно внесені кошти в сумі 1095 грн. 95 коп. та зазначено призначення платежу погашення ВП№58412340.

Дані кошти не стягувались державним виконавцем у примусовому порядку, а сплачені боржником добровільно, особисто, про що надано відповідну квитанцію.

Приймаючи до уваги, що на час розгляду справи, постановою ДВС від 31 серпня 2020 року закінчено виконавче провадження № 58413028, тому в цій частині скарга не підлягає задоволенню.

Частинами 1, 2 ст. 451 ЦПК України, встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) Федька Євгена Олександровича щодо неврахування коштів сплачених ОСОБА_1 в рахунок сплати виконавчого збору по ВП № 58412340 та зобов`язати вчинити дії відповідно до вимог Закону України «По виконавче провадження».

У задоволенні інших вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу у 15-денний термін з дня її проголошення.

Головуючий Ж.В.Кузіна

Повний текст ухвали виготовлений 04 вересня 2020 року