№ 207/1312/19
№ 2/207/229/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Подобєд О.К.

при секретарі Онищенко Н.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- Приватне Акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути із ОСОБА_2 на свою користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 27 564 гривні 70 копійок, моральної шкоди в сумі 7 684 гривень 00 копійок, та понесених судових витрат в розмірі 768 гривень 70 копійок. Посилаючись на те, що 20 грудня 2018 року о 15 годині 50 хвилин у місті Кам`янське Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Fiat Tipo» державний номер знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належав йому на праві приватної власності. Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.02.2019 року винуватцем ДТП визнано ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. У зв`язку з чим йому була нанесена матеріальна шкода.

Позивач зазначяв, що транспортний засіб, яким керував Відповідач підчас ДТП, був застрахований в Приватному Акціонерному Товаристві «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про що виданий поліс № АК/8657393. 23.01.2019 року. Він звернувся із заявою до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про виплату страхового відшкодування. 28.01.2019 року отримав відповідь з якої вбачається, що було прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування за вищевказаним випадком в сумі 15 820 (п`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять) гривень 00 копійок, яка була ним отримана. У зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 43 384,70 гривень він звернувся до суду з вимогою про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди, що складає 27 564,70 гривень необхідної для ремонту автомобіля та суми 7 684,00 гривень в якості компенсації моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтвердив і надав пояснення аналогічні викладеним. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача та відповідач в судове засідання з`явились, позовні вимоги не визнали, до справи надали відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що на їх думку обов`язок відшкодовувати шкоду, завдану в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, покладається на ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», оскільки на момент вчинення ДТП його автомобіль був застрахований на суму 100 000 гривень.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. До суду надійшли пояснення представника третьої особи, з яких вбачається, що на їх думку страховиком повністю виконано свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, у передбаченому законом порядку оцінено шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та у визначені Законом строки виплачено страхове відшкодування. Розгляд справи просили проводити без участі представника.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, взявши до уваги позицію ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», як третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до висновку, що в позовних вимогах слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини. Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.02.2019 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме: у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої автомобіль «ВАЗ 2108» д.н.з. НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження, а ОСОБА_1 поніс матеріальні збитки (а.с. 9).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Арскенал Страхування», що підтверджуються полісом № АК /8657393 від 28.02.2018 року, згідно якого страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 гривень, а за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 200 000,00 гривень. (а.с. 14).

З висновку № ZU26121801, який складений судовим експертом Мазурек А.А. від 08.02.2019 року, вбачається що, матеріальний збиток, який завданий позивачу, як власнику автомобіля «ВАЗ 2108», в результаті його пошкодження при ДТП, складає 43 384 (сорок три тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 70 копійок, ринкова вартість автомобіля позивача ОСОБА_1 ВАЗ 2108 реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 31 820 (тридцять одна тисяча вісімсот двадцять) гривень 00 копійок (а.с. 24-34).

З листів (а.с. 10,11) вбачається що, позивачу ОСОБА_1 була виплачена сума страхового відшкодування у зв`язку із пошкодженням в ДТП його автомобіля ВАЗ 2108 д/н НОМЕР_2 у розмірі 15 820 (п`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять) гривень 00 копійок ,що підтверджується платіжним дорученням від 30.01.2019 року (а.с. 38).

Згідно пояснень представника третьої особи (а.с. 21-23) автомобіль ВАЗ 2108 д/н НОМЕР_2 який належав позивачу ОСОБА_1 визнано фізично знищеним, оскільки висновком експерта було встановлено, що вартість відновлювального ремонту складає 43 384, 70 гривень, а ринкова вартість автомобіля складає 31 820 гривень, з чого вбачається, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач в судовому засіданні не заперечував, що автомобіль ВАЗ 2108 д/н НОМЕР_2 після отримання страхового відшкодування залишився у нього.

З пояснень представника відповідача та самого відповідача в судовому засіданні вбачається, що останнім була сплачена франшиза за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, даний факт позивач не заперечував.

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень зазначеного вище договору (полісу), врегульовані нормами ЦК України , Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566 (далі Розпорядження), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі Правила).

Частиною 1 Статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 100000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц зробила правовий висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, саме на страховика завдавача шкоди покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування, а отже вимоги про стягнення компенсації майнової шкоди, які не перевищують ліміту відповідальності страховика, можуть бути заявлені лише до даному випадку до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування».

Порядок і підстави виплати страхового відшкодування визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон) передбачено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з ст. 33.2 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

Виходячи з п. 8.2. Методики, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості колісного транспортного засобу на момент пошкодження за наявності умови, якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість.

Згідно ч.1,2 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача суму матеріальної шкоди.

Досліджуючи вимоги позивача, щодо відшкодування моральної шкоди суд приходить до висновку, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України).

Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001 р., N 1 від 27.02.2009 р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення сторін та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад медичними довідками, висновками).

В судовому засіданні позивачем не обґрунтовані вимоги про стягнення моральної шкоди, ні в матеріалах справи, ні в судовому засіданні будь-які докази, що б підвереджували наявності у позивача моральних страждань та розміру понесених ним моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 142, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне Акціонерне Товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди, внаслідок ДТП, та стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення складено 10.09.2020 року

Суддя О.К. Подобєд