Житомирський апеляційний суд
Справа №291/483/18 Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 11 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Митюк О.В.

у цивільній справі №291/483/18 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова група" «ТАС» (АТ"СГ"ТАС (ПРИВАТНЕ) про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова група" «ТАС» (АТ"СГ"ТАС (ПРИВАТНЕ) на свою користь 71 005,32 грн. страхового відшкодування за страховим випадком від 15.08.2015 року; 6 400,00 судові витрати пов`язані з оплатою позивачем правової допомоги. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 15.08.2015 року на автодорозі «с.Верхівня-с.Бистріївка» Ружинського району Житомирської області водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2121», д.р.н. НОМЕР_1 , допустив з`їзд автомобіля у кювет, що призвело до перекидання транспортного засобу (ДТП), внаслідок чого пасажир автомобіля позивач по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований до Ружинської центральної лікарні. Зазначені обставини підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження №0000262 від 02.09.2015 року, за підписом слідчого СВ Ружинського РВ УМВС України в Житомирській області, лейтенанта міліції ОСОБА_3 16.08.2015 року позивача було переведено до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги. За час стаціонарного лікування позивача у КМКЛШД у період з 16.08.15 р. по 04.09.15 р. останнього було прооперовано - видалена гостра субдуральна гематома головного мозку, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №215760 від 04.09.2015 року. 07.12.2015 року за висновком медико-соціальної комісії (МСЕК) позивачу було встановлено II групу інвалідності строком до 01.01.2017р., що підтверджується довідкою до aкту огляду МСЕК Серії АВ №0445156 від 07.12.2015р. При повторному переогляді позивача МСЕК 18.01.2017р. йому було подовжено інвалідність ІІІ групи строком до 01.01.2018р. Лікування позивача від наслідків травм, отриманих в ДТП, відбувається і до тепер. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки ВАЗ 2121, д.р.н. НОМЕР_2 , була застрахована полісом АІ №2081718 від 12.09.2014р. у АТ "СГ "ТАС" (приватне), яке виходячи з приписів Закону №1961 -IV, є особою відповідальною за відшкодування шкоди, завданої здоров`ю позивача з настання страхового випадку.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до відповідача з повідомленням про ДТП та направив чотири заяви про виплату страхового відшкодування з додатками. 27.10.2017р. відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування, з яких: 14 616,00 грн. - відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності (по III гр. інвалідності); 730,80 грн. - відшкодування моральної шкоди. В подальшому, 06.12.17р. та 11.12.17р. відповідачем було додатково перераховано на користь позивача 812,00 грн. - у якості відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого та 40,60 грн. - у якості доплати відшкодування моральної шкоди.

Позивач вважає, що обрахований відповідачем розмір відшкодування та пов`язаних з ним виплат є меншим, ніж той, що підлягає до сплати виходячи з положень Закону №1961-IV та діючого законодавства України, яким врегульовано порядок відшкодування шкоди в деліктних зобов`язаннях. Це і змусило позивача звернутися до суду за захистом порушених прав.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 11 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій через свого представника ОСОБА_4 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнути 1 674,56 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою судової експертизи. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції помилково керувався п.24.2. ст.24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивачем не заявлялись позовні вимоги про відшкодування витрат на лікування. Крім того, з урахуванням часткової сплати відповідачем страхового відшкодування, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності у розмірі 14 616,00 грн., несплаченою залишається сума у розмірі 109 954,94 грн. Тому, на думку апелянта, судом першої інстанції незаконно відмовлено у стягненні з відповідача решти суми страхового відшкодування передбаченого п.26.1 статті 26 ЗУ від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вважає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції жодним чином не висвітлив підстав відмови у задоволенні позовних вимог щодо страхового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови про закриття кримінального провадження №0000262 від 16 серпня 2015 року 15.08.2015 року о 17 годині водій автомобіля «ВАЗ 2121» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, слідуючи вказаним автомобілем по польовій дорозі між населеними пунктами с. Верхівня - с. Бистріївка Ружинського району Житомирської області у напрямку с. Бистріївка, не вибравши безпечну швидкість руху та не врахувавши дорожню обстановку, не зміг впоратись із керуванням транспортного засобу та допустив наїзд на насип ґрунту поля і з`їхав у лівий кювет перекинувши автомобіль. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми та був доставлений каретою швидкої допомоги до Ружинської ЦРЛ для надання медичної допомоги. 16.08.2015 року зазначену подію внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000262 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Згідно даної постанови ОСОБА_5 звернувся із заявою до правоохоронних органів про закриття зазначеного кримінального провадження, оскільки претензій до водія автомобіля не має. Від проходження СМЕ відмовляється. У зв`язку з цим постановою від 02.09.2015 року Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 від 16.07.2015р., закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.80-82).

Відповідно до постанови Ружинського районного суду Житомирської області від 28.09.2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.213).

Як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до відповідача з повідомленням про ДТП та направив чотири заяви про виплату страхового відшкодування з додатками (а.с.8-12).

27.10.2017р., відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування, з яких: 14 616,00 грн. - відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності (по III гр. інвалідності); 730,80 грн. - відшкодування моральної шкоди. В подальшому, 06.12.17р. та 11.12.17р. відповідачем було додатково перераховано на користь позивача 812,00 грн. - у якості відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого, та 40,60 грн. - у якості доплати відшкодування моральної шкоди (а.с.23-25).

Відповідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 07.12.2015 року ОСОБА_5 встановлено другу групу інвалідності з 07.12.2015 року, причина інвалідності загальне захворювання, дата чергового переогляду 12.12.2016 року (а.с.19).

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 18.01.2017 року ОСОБА_5 встановлено третю групу інвалідності з 01.01.2017 року, причина інвалідності загальне захворювання, дата чергового переогляду 10.12.2017 року (а.с.21).

Відповідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 13.12.2017 року ОСОБА_5 встановлено третю групу інвалідності повторно, причина інвалідності загальне захворювання, дата чергового переогляду 10.12.2019 року (а.с.21).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_5 працює в Київській філії ПрАт «Монделіс Україна» з 02.01.2015 року в якості спеціаліста автопарку.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №4/т від 06.03.2019 року згідно первинної медичної карти стаціонарного хворого з КМКЛ ШМД м. Києва у гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті травми, яка мала місце 15.08.2015 року в результаті ДТП, мали місце ушкодження у вигляді: важкої відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку зі стисненням гострою субдуральною гематомою над правою гемісферою головного мозку з вогнищем гемморагічного забою в правій скроневій долі, травматичного субарахноїдального крововиливу, лінійного і перелому скроневої кістки з переходом на основу черепу в ділянці середньої і черепної ямки зліва, з наявністю отогемоліквореї зліва, а також забоєм м`яких тканин голови. На час обстеження гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в межах виконання даної експертизи у нього виявлені залишкові явища після отриманих тілесних ушкоджень у вигляді: посттравматичної енцефалопатія 2 ступеня з лівобічною, рефлекторною, пірамідною недостатністю, вестибулопатією, посттравматичним невритом лицьового та слухового нервів, цефалічним та астеноневротичний синдромами. Вищевказані дані свідчать про те, що спричинена травма 15.08.2015 року в результаті ДТП та її залишкові явища призвели до стійкої втрати гр. ОСОБА_5 загальної працездатності, в розмірі 20%, відповідно до «Инструкции о порядке организации и проведения врачебно-страховой экспертизы» (Министерство финансов СССР, 1986 год, ст. З в). Встановлення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках), у ОСОБА_1 входить в компетенцію медико-соціальної експертної комісії і не вирішується комісією судово-медичних експертів. Відсоток втрати загальної працездатності за період з 15.08.2015 року по дату проведення експертизи не визначається (а.с.142-144).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що достатніх підстав для задоволення заявлених позивачем вимог не було.

При цьому судом враховано, що статтею 22 ЦК України, передбачено право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до пунктів 1,2 частини 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За правилом передбаченим частиною 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За правилами частини 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пунктом 2,3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно статті 1172 ЦК України: юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п.2.1. ст.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону».

Згідно п.24.1. ст.24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я». Тобто, витрати понесені позивачем у зв язку з лікуванням повинні бути обґрунтовані та документально підтверджені медичним закладом, а саме кожна витрата повинна підтверджуватися чеками, та згідно Витягу з історії хвороби за період лікування в медичному закладі, засвідченим належним чином медичним закладом, в якому повинно зазначатися про призначення даних лікарських препаратів потерпілому.

Відповідно до п.24.2. ст.24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням: потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмір встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Відповідно до п.24.3. ст.24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «якщо страховику МТСБУ, не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті».

Оскільки, позивачем не були надані документально підтвердженні витрати на лікування тому AT «СГ «ТАС» (приватне) здійснило відшкодування шкоди пов`язаною з лікуванням ОСОБА_5 керуючись п.24.2. ст.24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 1/30 мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановлену на дату ДТП, період лікування.

Згідно наданих позивачем відповідачу документів, період його лікування - 20 днів, таким чином розрахунок суми страхового відшкодування за витрати на лікування складає: 20х(1218/30) 812.

Відповідач AT «СГ «ТАС» (приватне) у відповідності до норм чинного законодавства України здійснило виплату страхового відшкодування, а саме витрат на лікування у повному обсязі у розмірі 812,00 грн. про що позивач не заперечував.

Згідно ст.261 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Страховиком (у випадках, передбачу підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в"» пункту 41.2 статті 41 цього Закону - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків, страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю».

Тому відповідач, AT «СГ «ТАС» (приватне) відшкодувало 5% відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що складала 5%*812.00=40,60 грн.

Згідно п.26.1. ст.26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України».

Згідно абз.3 п.26.2. ст.26 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «розмір страхового відшкодування у разі встановлення 3 групи інвалідності - складає 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхові випадку».

Згідно довідки МСЕК № 0039937 від 18.01.2017 року на момент звернення позивача із заявами до AT «СГ «ТАС» (приватне) позивачу була встановлена 3 група інвалідної внаслідок загального захворювання.

Тому відповідач АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату позивачу за встановлення 3 групи інвалідності у повному обсязі у розмірі 1218х12=14 616,00 грн.

Згідно ст.261 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю».

АТ «СГ «ТАС» відшкодувало позивачу 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що складала 5%*14 616,00=730,80 грн.

У зв`язку з наведеним та відповідно до вимог чинного законодавства України відповідач AT «СГ «ТАС» (приватне) здійснило виплату страхового відшкодування позивачу згідно поданих ним документів та заяв про виплату страхового відшкодування у повному обсязі у розмірі 16 199,40 грн.

За таких обставин суд першої інстанції правильно вважав, що підстав для задоволення позову не було.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 11 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: