Справа № 310/407/19
2/310/132/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Івакіній Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (представники: Савіхіна Анастасія Миколаївна, Пейчева Олена Володимирівна, ОСОБА_1 ) до ОСОБА_2 (представник ОСОБА_3 ) про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, вказуючи, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 22.06.2009 року було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач ОСОБА_2 не виконує зобов`язання за договором та не сплачує грошові кошти, що підлягають оплаті за його умовами. Товариство просило стягнути з відповідача заборгованість у сумі 110972,05 грн. та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав і просив стягнути з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками, оскільки між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір у формі договору приєднання.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні та у письмовому відзиві позовні вимоги не визнав і пояснив суду, що він дійсно отримав картку для нарахування йому пенсійних виплат, разом з якою також отримав кредитну картку на суму 250 грн., якою користувався до травня 2014 року. Всього він отримав кредитних коштів у розмірі 5300 грн., але повернув їх. Просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Також просив при вирішенні спору застосувати вказівки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (№14-131цс19).

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки договір між позивачем та відповідачем не укладався, а також в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

За анкетою-заявою від 22.06.2009 року відповідач приєднався до умов та правил надання банківських послуг (а.с.7). Відповідачу встановлено кредитний ліміт на платіжну картку.

Вказаною заявою, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифів (а.с. 9-14) відповідачем взято на себе зобов`язання сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит.

Згідно розрахунку, заборгованість відповідача перед банком станом на 30.09.2018 року склала 11763,33 грн. заборгованості за кредитом, а також 388073,94 грн. заборгованість за процентами, 5247,02 грн. комісії, а всього 405084,29 грн. Заборгованість до стягнення: заборгованість за кредитом 11763,33 грн., заборгованість за процентами за період з 22.06.2009 року по 28.03.2017 року у сумі 99808,72 грн., а всього до стягнення 110972,05 грн. (а.с. 4-6).

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином, відповідно до закону та умов договору.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні, встановлений строк (термін) то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір від 22.06.2009 року є договором приєднання і складається із: заяви ОСОБА_2 від 22.06.2009 року, Умов та правил надання банківських послуг, а також з довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, за 55 днів пільгового періоду», які містить підпис ОСОБА_2 із усіма умовами кредитування, а саме: типом картки, пільговим періодом, валютою, ставками процентів, пені, комісії, штрафів та інше (а.с.8).

Таким чином, судом встановлено, що договір є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом а також він не визнаний недійсним у судовому порядку, тому він є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідач користувався вищезазначеним кредитом, але належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення грошових коштів, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-6).

Водночас слід зазначити, що нарахування відповідачу за договором відсотків після закінчення строку дії договору, що відповідає строку дії картки, а саме з 01.05.2015 року і по 30.09.2018 року (а.с.75,4-6) є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який суд бере до уваги в силу ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Відповідач просив суд застосувати до заявлених вимог позовну давність.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином за кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно з довідкою, наданою АТ КБ «Приватбанк» строк дії картки № НОМЕР_1 визначено до 04/15 (а.с.75).

Таким чином, 30.04.2015 року є останнім днем місяця дії картки, а з 01.05.2015 року почався перебіг строку позовної давності. Останнім днем звернення до суду з позовом є 01.05.2018 року.

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду 21.01.2019 року, тобто більше ніж через 3 роки від останнього дня дії картки, тобто, поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З урахуванням викладеного, інші вимоги позову про стягнення процентів також задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року по справі №638/10895/14-ц.

Таким чином, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» не підлягають задоволення в повному об`ємі.

Керуючись ст.ст.259,263-265,273,354 ЦПК України,ст.ст. ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя