Справа № 653/938/20
Провадження № 2/653/591/20
Генічеський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Берлімової Ю.Г.,
за участю секретаря Волвенко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», в інтересах якого діє адвокат Сечко Сергій Володимирович до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,
Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», в інтересах якого діє адвокат Сечко Сергій Володимирович звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування.
В судовому засіданні представник позивача був відсутнім. Ним надано заяву, в якій просить розгляд справи провести за їх відсутністю. Позовні вимоги підтримує та не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 був повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада України», проте до судового засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані докази і оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Вказаною постановою, що набрала законної сили 01 червня 2018 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 340 грн.
Відповідно до ст. 82 ч. 6 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_1 в порушенні водієм правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, зокрема а/м Rover 620SI д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 встановлена та не підлягає доказуванню у даній справі.
На момент дорожньо-транспортної пригоди між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_1 був укладений та діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10 липня 2017 року за № АК/6873940.
Строк дії Полісу з 13 липня 2017 по 12 липня 2018 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю визначена у 200 тисяч гривень; за шкоду, заподіяну майну визначена у 100 тисяч гривень.
12 березня 2018 року ОСОБА_2 , який являється потерпілим у дорожьо-транспортній пригоді, як водії автомобіля Rover 620SI д/н НОМЕР_2 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із повідомлення про настання страхової події.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно із частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Згідно з п. 22.1. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи
Відповідно до пп. «г» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Як роз`яснено в п. 26 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.
Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження виплати страхового відшкодування потерпілому від ДТП, у зв`язку з чим, набув право подати регресний позов до відповідача, як до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та який керував технічно не справним транспортним засобом.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2102 грн. покладаються на відповідача.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 141, 263-265, 268, 280-282, 352, 354-355 ЦПК України, суд
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», в інтересах якого діє адвокат Сечко Сергій Володимирович до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 12 жовтня 2020 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова