ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №588/249/20

Номер провадження 22-ц/816/1811/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 26 червня 2020 року, ухваленого у складі судді Щербаченко М.В. у м. Тростянець Сумської області, повний текст якого складено 30 червня 2020 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тростянецької міської ради Сумської області про припинення спільної часткової власності та зміну розміру частки у приватній власності,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 подала до суду позов до Тростянецької міської ради Сумської області про припинення спільної часткової власності та зміну розміру частки у приватній власності.

Свої вимоги мотивувала тим, що 25 квітня 2019 року вона оформила спадкові права на 82/100 частини житлового будинку, з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на землях Тростянецької міської ради, що належали її чоловікові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок.

Житловий будинок складається із трьох житлових кімнат, житлова площа якого 39,6 кв.м., загальна площа 85,4 кв.м., зазначених під літерою «А-2ж» та побутові будівлі та споруди: прибудова під літерою «а», літня кухня під літерою «б1», сарай під літерою «В», погріб з шийкою під літерами «пг», погріб з шийкою під літерами «пг1», гараж під літерою «Г», сарай-прибудова під літерою «г».

На час оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом за адресою: АДРЕСА_1 знаходились також 2/3 частини старого аварійного будинку «А, а1», сарай «В», які належали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які померли більше двадцяти років тому, а 1/3 частина вказаних будівель належали ОСОБА_2 .

У період з травня по грудень 2019 року будівлі «А, а1», сарай «В», були знищені (зруйновані) через аварійний стан. На цей час успадковані позивачем 82/100 частин житлового будинку та побутових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 складають ціле господарство. ОСОБА_1 вважає, що у зв`язку зі знищенням майна інших співвласників режим спільної часткової власності припинився.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд припинити спільну часткову власність та змінити розмір її частки у приватній власності з 82/100 на цілу (1), на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 26 червня 2020 року позов ОСОБА_1 залишений без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не врахував тієї обставини, що співвласники дерев`яного житлового будинку з прибудовою «А, а1» за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли, відомості щодо їх спадкоємців відсутні, тому позов був заявлений до Роменської міської ради Сумської області, яка не подала відзиву на позовну заяву, а отже проти позову не заперечувала. Суд першої інстанції не надав оцінку неправомірним діям посадових осіб Охтирського міжміського бюро технічної інвентаризації при здійсненні перерозподілу ідеальної долі ОСОБА_2 після добудови останнім нових об`єктів у складі домоволодіння. Заявниця стверджує, що новозбудованому будинку необхідно було присвоїти окрему адресу, а не перерозподіляти частки співвласників, оцінивши разом два житлових будинки. Суд не зазначив, які саме норми права були порушені державним реєстратором при видачі свідоцтва про право на спадщину, а також безпідставно врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №334/16303/15-ц, оскільки правовідносини у цій справі не є подібними.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу відповідач у встановлений судом строк не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав:

За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала доказів того, що вона є співвласницею дерев`яного житлового будинку з прибудовою «А, а1» за адресою: АДРЕСА_1 , заявлений нею спосіб захисту права не передбачений нормами чинного Цивільного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами цивільної справи, що ОСОБА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 25 квітня 2019 року, яка складається з 82/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці знаходяться: двоповерховий житловий будинок з 3-х житлових кімнат, житлова площа якого 39,6 кв.м, загальна площа 85,4 кв.м, зазначений під літерою Ф-2ж та побутові будівлі і споруди: прибудова ф, літня кухні Б, прибудова б, прибудова б1, сарай В, погріб з шийкою пг, погріб з шийкою пг1, гараж Г, сарай-прибудова - г, що належить померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 04 жовтня 1993 року Тростянецькою міською радою та зареєстровано в БТІ м. Охтирка за №6281 в книзі №40 (а.с.4, 5, 6).

За матеріалами інвентарної справи, дослідженої місцевим судом, встановлено, що на дату отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину за адресою: АДРЕСА_1 знаходились дерев`яний житловий будинок з прибудовою «А,а1» в аварійному стані, одноповерховий цегляний житловий будинок «А-2ж», прибудова «а», літня кухня «Б», прибудова «б», прибудова «б1», сарай «В», погріб з шийкою «пг», погріб з шийкою «пг1», гараж «Г», сарай-прибудова «г».

Дерев`яний житловий будинок «А» був побудований у 1910 році, з часу його будівництва неодноразово змінювались його власники.

Право спільної часткової власності на 1/3 частини указаного дерев`яного житлового будинку з прибудовою «А,а1» зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 вересня 1971 року,

1/3 - за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори 23 лютого 1982 року,

1/3 - за чоловіком позивача ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори 02 квітня 1974 року.

Також поряд з указаним дерев`яним житловим будинком указані співвласники володіли відповідною часткою у праві власності на сарай «Б», погріби «п/г», «п/г1».

Цегляний житловий будинок «А-2ж» з прибудовою побудований самочинно ОСОБА_2 у 1979 році.

Рішеннями Виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 09 червня 1982 року (містяться в матеріалах інвентарної справи) вирішено «узаконити за ОСОБА_2 самовільно побудований житловий будинок та гараж по АДРЕСА_1 , частину будинку, що належить ОСОБА_2 переобладнати у господарське приміщення», «Затверджено акт приймання житлових будинків в експлуатацію ОСОБА_2 АДРЕСА_1 ».

Рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 22 травня 1991 року №139 «Про дозвіл на будівництво і перебудову житлових будинків та господарських будівель» ОСОБА_2 було дозволено будівництво гаражу, сараю, літньої кухні по АДРЕСА_1 (матеріали інвентарної справи).

За даними інвентаризації станом на 05 лютого 1993 року за адресою: АДРЕСА_1 , крім, попередньо побудованих дерев`яного житлового будинку з прибудовою «А,а1», сараю, погрібів «п/г», «п/г1», також були добудовані: житловий будинок «А-2ж» з прибудовою, літня кухня «Б», сіни «б», гараж «Г», сарай «г».

Для отримання ОСОБА_2 правовстановлюючого документа на добудовані об`єкти нерухомого майна Охтирським міжміським бюро технічної інвентаризації 28 вересня 1993 року був здійснений розрахунок ідеальної долі ОСОБА_2 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до вимог статті 119 чинного на той час ЦК УРСР.

Зокрема, визначено, що оскільки ОСОБА_2 належить 1/3 частина будинку з прибудовою «А,а1», 1/3 частина сараю «В», 1/3 частина двох погрібів, житловий будинок з тамбуром «А-2ж», літня кухня «Б,б», гараж «Г», сарай прибудова «г», що становить 191358 (грошові одиниці не указані) їх інвентарної вартості або 82/100 від загальної інвентарної вартості (232961) всього домоволодіння.

На підставі указаного розрахунку долі житлових будинків та господарських споруд, а також рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 29 вересня 1993 року № 305 ОСОБА_2 04 жовтня 1993 року було видано Свідоцтво про право особистої власності на 82/100 житлового будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки-характеристики від 04 січня 2019 року, виданої позивачу Комунальним підприємством Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт», 1/3 частина житлового будинку з прибудовою «А,а1», що належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори 02 квітня 1974 року була включена до розрахунку ідеальної долі останнього 82/100, право на яку було посвідчено новим правовстановлюючим документом Свідоцтвом про право особистої власності від 04 жовтня 1993 року.

За даними проведеної 04 січня 2018 року інвентаризації після отримання ОСОБА_2 . Свідоцтва про право особистої власності на 82/100 житлового будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 у складі господарських будівель за указаною адресою додатково була ще виявлена прибудова до літньої кухні «Б,б» - «б1» і внесена до схематичного плану земельної ділянки (аркуш інвентарної справи 90). Відомостей про час та підстави будівництва, забудовника прибудови «б1» матеріали інвентарної справи не містять.

Відтак, у складі спірного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 чоловіку позивача ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право особистої власності від 04.10.1993 року належали 82/100 ідеальної його частки, яка складається з 1/3 частини житлового будинку з прибудовою «А,а1», 1/3 частина сараю «В», 1/3 частина двох погрібів «п/г», «п/г1», житловий будинок з тамбуром «А-2ж», літня кухня «Б,б», гараж «Г», сарай прибудова «г».

Перерозподіл ідеальних долей у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв`язку з будівництвом співвласником ОСОБА_2 нових об`єктів у складі домоволодіння за даними інвентарної справи не проводився. Частка указаних співвласників після перерозподілу ідеальної частки ОСОБА_2 з 1/3 на 82/100, залишилась незмінною по 1/3 за кожною.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та за змістом свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 квітня 2019 року державним нотаріусом Воропай В.В. вказано, що позивач набула у власність у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 право власності на 82/100 частини житлового будинку А-2ж, тамбур «а», літня кухня «Б», прибудова «б», прибудова «б1», сарай «В», погріб «пг», погріб «пг1», гараж «Г», сарай-прибудова «г».

При реєстрації 25 квітня 2019 року державним нотаріусом Воропай В.В. за позивачем права спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна ним в опис об`єкта не включено 1/3 частини житлового будинку з прибудовою «А,а1», яка врахована при визначенні належної ОСОБА_2 ідеальної частки 82/100.

При цьому розмір ідеальної частки 82/100 у праві спільної часткової власності, яке було зареєстроване 25 квітня 2019 року за ОСОБА_1 не був змінений державним нотаріусом Воропай В.В. як державним реєстратором, незважаючи на не зазначення ним житлового будинку з прибудовою «А,а1» у переліку складових об`єкта нерухомого майна через знесення належної ОСОБА_2 1/3 частки дерев`яного будинку станом на 04 січня 2019 року. Належні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 2/3 частини житлового будинку з прибудовою «А,а1» станом на цю дату не були знесені, знаходились в аварійному стані.

На підставі інформаційної довідки № 20 від 08 січня 2020 року наданої Комунальним підприємством Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» та технічного паспорту установлено, що 2/3 частини старого аварійного, напівзруйнованого будинку «А,а1» та сарай «В», які належали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повністю зруйновані та знищені (а.с.7).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 фактично ставила питання про припинення права спільної часткової власності на спірне нерухоме майно, яке зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 через знесення у період з травня по грудень 2019 року дерев`яного житлового будинку з прибудовою «А,а1» та сараю «В». При цьому просила суд припинити право спільної часткової власності на належні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 2/3 частки у праві власності на погріби «п/г», «п/г1», і визнати право власності на ці погреби за позивачкою.

Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право мирно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Підстави припинення права власності на майно, яке припиняється, зокрема, у разі знищення майна передбачені статтею 346 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення.

Відповідно до пункту 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються:1) документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення; 2) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта).

Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

За таких обставин умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статті 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Припинення права власності на таке майно пов`язується з фактом звернення власника до відповідного органу та наявністю рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру. З моменту внесення відповідних змін до реєстру припиняється право на це майно.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на встановлені у справі обставини апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звертаючись до суду з позовом про припинення спільної часткової власності на знищений дерев`яний будинок «А, а1» ОСОБА_1 не надала доказів належності їй на праві власності спірного нерухомого майна, доказів повного знищення об`єкта нерухомості, а також правових підстав для припинення спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на погреби «п/г», «п/г 1» та визнання за позивачкою права власності на це майно.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 334/16303/15-ц, заперечення позивачки в цій частині зводяться до помилкового тлумачення нею норм права, а тому на висновки суду по суті спору не впливають.

Твердження заявниці про те, що суд першої інстанції не надав оцінку неправомірним діям посадових осіб Охтирського міжміського бюро технічної інвентаризації при здійсненні перерозподілу ідеальної долі ОСОБА_2 після добудови останнім нових об`єктів у складі домоволодіння, а також порушенням чинного законодавства допущеним державним реєстратором при видачі свідоцтва про право на спадщину, відхиляються апеляційним судом, оскільки зазначені обставини не належать до предмета доказування у даній справі. Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 не оспорювала правомірності дій посадових осіб Охтирського міжміського бюро технічної інвентаризації та державного реєстратора, відповідно предметом дослідження у суді першої інстанції вказані питання не були.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених по справі обставин також не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Установивши, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та яким надано правильну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 26 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г.Хвостик