Житомирський апеляційний суд
Справа №272/606/16-ц Головуючий у 1-й інст. Карповець В.В.
Категорія 3 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №272/606/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок

та за зустрічним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом

за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 січня 2018 року, яке ухвалено суддею Карповець В.В. в м.Андрушівка

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_7 . Крім позивача за первісним позовом спадкоємцями майна ОСОБА_6 і ОСОБА_7 є також їхні діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_1 у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини звернувся до нотаріуса із заявою про її прийняття, інші спадкоємці у визначений законом спосіб спадщину не прийняли.

До складу спадщини входять: житловий будинок, земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору, земельна ділянка площею 0,41 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться на АДРЕСА_1 .

Разом з тим, позивач за первісним позовом не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки свідоцтво про право власності на вказаний будинок видано його матері ОСОБА_7 лише після її смерті. Крім того, батько позивача за первісним позовом ОСОБА_6 за життя не виготовив правовстановлюючі документи на зазначені земельні ділянки, які отримав у власність на підставі рішення Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив: визнати за ним право власності на житловий будинок, земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельну ділянку площею 0,41 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться на

АДРЕСА_1 .

У липні 2016 року ОСОБА_5 , ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

На обґрунтування позову ОСОБА_5 , ОСОБА_2 зазначили, що вони після смерті батька ОСОБА_6 і матері ОСОБА_7 прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном.

Вказували, що з дня смерті спадкодавців вони несуть витрати на утримання будинку та господарських будівель, доглядають за будинком, господарськими будівлями, періодично здійснюють ремонт житлового будинку та господарських будівель, займаються садівництвом та городництвом на земельних ділянках, що належали спадкодавцям, а зібрані врожаї ділять між собою, сплачують податок на землю, доглядають свійських тварин, сплачують кошти за надання послуг постачання електроенергії, газопостачання тощо.

До нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталися, оскільки спадщину прийняли відповідно до пункту 1 частини першої статті 549 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Зазначали, що у них знаходиться ощадна книжка спадкодавця

ОСОБА_7 , свідоцтво на право власності на майновий пай члена кооперативного сільськогосподарського підприємства, виданого на ім`я ОСОБА_7 та інше майно.

На підставі викладеного ОСОБА_5 , ОСОБА_2 просили: визнати факт прийняття ОСОБА_5 та ОСОБА_2 спадщини, яка відкрилась після смерті їхнього батька - ОСОБА_6 , та їхньої матері - ОСОБА_7 . Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 право власності на спадкове майно (спадщину) після смерті батька - ОСОБА_6 , та після смерті матері - ОСОБА_7 , що складається із земельної ділянки загальною площею 0,66 га, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані на АДРЕСА_1 , а також майнового та земельного паїв, виданих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

У вересні 2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мотивована тим, що вони після смерті батьків ( ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ) прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, а також несуть витрати на його утримання.

Вказували, що всі спадкоємці, крім ОСОБА_2 , фактично прийняти спадщину, тому все спадкове майно повинно ділитися на чотирьох спадкоємців.

На підставі викладеного ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просили: встановити факт прийняття ними спадщини після смерті батьків - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Визнати за ними по 1/4 частині за кожним право власності на житловий будинок, земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельну ділянку площею 0,41 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться на АДРЕСА_1 , земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, та інше майно: земельні частки (паї), які розташовані на території Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області та належали спадкодавцям.

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Андрушівська державна нотаріальна контора Житомирської області, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом. Позовна заява ОСОБА_5 мотивована тим, що її батько - ОСОБА_6 , за життя склав заповіт від 28 березня 1998 року, відповідно до якого заповів все майно ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Вказувала, що її матір - ОСОБА_7 за життя також склала заповіт

від 28 листопада 2011 року, відповідно до умов якого заповіла все своє майно дітям: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Всі спадкоємці у визначений законом строк прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Разом з тим, ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, а також вказав неправдиві відомості, зокрема, що крім нього інших спадкоємців немає, тому йому 15 травня 2016 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 на дві земельні ділянки площею 3,51 умовних кадастрових га кожна без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), які знаходяться у с. Волосів Андрушівського району Житомирської області та належали спадкодавцям (кожному по одній земельній ділянці).

На підставі викладеного ОСОБА_5 просила: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 15 травня 2016 року Андрушівською державною нотаріальною конторою Житомирської області ОСОБА_1 , щодо успадкування після смерті батька ОСОБА_6 права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Волосівське» (далі - КСП «Волосівське»), площею 3,51 умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться у с. Волосів Андрушівського району Житомирської області та належала спадкодавцю; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 15 травня 2016 року Андрушівською державною нотаріальною конторою Житомирської області ОСОБА_1 , щодо успадкування після смерті матері ОСОБА_7 права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Волосівське», площею 3,51 умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться у с. Волосів Андрушівського району Житомирської області та належали спадкодавцям.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 січня 2018 року (з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 26 березня 2018 року) позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, земельну ділянку площею 0,41 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа - Андрушівська державна нотаріальна контора Житомирської області, про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 18 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,41 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться на АДРЕСА_1 , скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Житомирської області від 18 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельну ділянку площею 0,41 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться на АДРЕСА_1 , залишити без змін.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду Житомирської області від 18 червня 2018 року в частині вирішення: позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 ; зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно; зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, скасовано, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_5 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення по задоволення її зустрічних позовних вимог та про відмову у первісному позові ОСОБА_3 . Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що після смерті батьків всі їх діти, тобто сторони у справі, прийняли спадщину відповідно до статті 549 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки вступили в управління та володіння спадковим майном відразу після відкриття спадщини, а саме: доглядали за житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, підтримували їх в належному стані, доглядали за господарством, займались садівництвом та городництвом, сплачували за спожиту електроенергію, за надані послуги телефонного зв`язку, сплачували податок за землю тощо. На підтвердження вказаних позовних вимог нею до суду були подані письмові докази, а також допитувалися свідки, які підвередили факт прийняття спадщини всіма спадкоємцями після смерті батьків. Крім того, у неї на руках знаходиться ощадна книжка спадкодавця ОСОБА_7 з ощадним вкладом та свідоцтво про право власності на майновий пай. Проте суд не надав належної оцінки наданим доказам.

Із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк вона та інші спадкоємці до нотаріуса не звертались, оскільки вважали себе такими, що прийняли спадщину відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР.

Також вказувала, що суд помилково вважав, що спадкування відбулося за законом, оскільки спадкодавці вчинили заповіти, а ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини саме за заповітами, що виключає його право прийняти спадщину за законом, а тому нотаріусом неправомірно видано 05 травня 2016 року позивачу за первісним позовом ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на спадщину за законом на земельні ділянки (паї), які належали батькам.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства. При цьому зазначає, що лише він прийняв спадщину після смерті батьків, інші спадкоємці спадщину не прийняли, тому не мають права на спадкове майно. Оскільки підстав для відмови у видачі свідоцтв на спадкове майно (паї) не було, тому дії нотаріуса є правомірними та узгоджуються з нормами матеріального права.

Інші учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 , її представник, відповідач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 , його представник, відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані на АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що лише позивач ОСОБА_1 у визначений законом строк прийняв спадщину після батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини звернувся до нотаріуса з відповідною заявою. Інші спадкоємці у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини не зверталися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та не подали до суду доказів, що вони вступили в управління або володіння спадковим майном.

Крім того, 05 травня 2016 року ОСОБА_3 отримав свідоцтва про право власності на спадкове майно - на дві земельні ділянки площею 3,51 умовних кадастрових га кожна без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), які знаходяться у с. Волосів Андрушівського району Житомирської області та на день смерті належали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , при цьому ним були подані до державної нотаріальної контори оригінали правовстановлюючих документів.

Таким чином, оскільки інші спадкоємці, в тому числі ОСОБА_5 , не використали своє право на спадкування після померлого батька ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 , тому відсутні підстави для задоволення їхніх зустрічних позовів та скасування свідоцтв про право на спадщину за законом № 389/2001 та № 226/2002, які видані Андрушівською державною нотаріальною конторою Житомирської області.

Проте такі висновки суду є помилковими виходячи з наступного.

Під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя батько ОСОБА_6 28 березня 1998 року склав заповіт, відповідно до якого житловий будинок, приватизовану згідно з рішенням 16 сесії 21 скликання від 31 березня 1994 року земельну ділянку площею 0,66 га і все інше майно, яке належить та буде йому належати, заповів сину ОСОБА_1 та дочці ОСОБА_5 .

Кім того, до складу спадкового майна батька ОСОБА_6 входило право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Волосівське», площею 3,51 умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), та знаходиться у с.Волосів Андрушівського району Житомирської області, Ѕ частина житлового будинку на АДРЕСА_1 як частка у спільному майні подружжя.

Мати сторін ОСОБА_7 28 листопада 2001 року також склала заповіт, відповідно до якого житловий будинок, приватизовану земельну ділянку площею 0,66 га і все інше майно, яке належить та буде їй належати, заповіла ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , тобто усім своїм дітям порівну.

До складу спадкового майна мати ОСОБА_7 також входило право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Волосівське», площею 3,51 умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), та знаходиться у с.Волосів Андрушівського району Житомирської області, Ѕ частина житлового будинку на АДРЕСА_1 як частка у спільному майні подружжя.

Відповідно до записів у погосподарських книгах двір ОСОБА_6 та ОСОБА_7 станом на 1991-1995 роки відносився до робочої соціальної групи і до його складу входив, зокрема житловий будинок загальною площею 80 кв.м. Згідно із записами у погосподарських книгах за 2001-2005 роки членами двору залишилися ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 заведена 03 жовтня 2001 року на підставі письмової заяви сина спадкодавця - ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 28 квітня 2016 року ОСОБА_6 на час відкриття спадщини був зареєстрований на АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_7 .

Крім ОСОБА_1 , інші особи не подавали державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_7 заведена 07 січня 2002 року на підставі письмової заяви сина спадкодавця - ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 28 квітня 2016 року ОСОБА_7 на день смерті була зареєстрована на АДРЕСА_1 .

Крім ОСОБА_1 , інші особи не подали державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_7 .

Як слідує з матеріалів справи, 05 травня 2016 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на спадщину після смерті батька ОСОБА_6 , яка складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Волосівське», площею 3,51 умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та знаходиться у с. Волосів Андрушівського району Житомирської області та належала померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0111873, виданого Андрушівською районною державною адміністрацією Житомирської області 20 лютого 1997 року.

Цього ж дня ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , яка складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Волосівське», площею 3,51 умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та знаходиться у с. Волосів Андрушівського району Житомирської області та належала померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0111872, виданого Андрушівською районною державною адміністрацією Житомирської області 20 лютого 1997 року.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців. У разі коли спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (Постанова Великої Палати Верховного Суду

від 06.02.2019 року у справі № 145/797/15-ц).

Частиною першою статті 524 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно із статтею 525 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до статті 548 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За змістом статті 549 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном та (або) подання нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (далі - Інструкція № 18/5) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

На підтвердження зустрічних позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 , відповідач ОСОБА_5 надала до суду копію ощадної книжки спадкодавця ОСОБА_7 , квитанції про оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , свідоцтво про право власності на майновий пай ОСОБА_7 колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат).

Також факт вступу ОСОБА_5 в управління і володіння спадковим майном, як після смерті батька, так і після смерті матері підтверджено в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Окрім того, як встановлено в судовому засіданні, після смерті батька ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 їх дочка ОСОБА_5 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме: після смерті батька забрала собі страхове свідоцтво по змішаному страхуванню життя на ім`я ОСОБА_6 , абонентські книжки по оплаті за послуги електрозв`язку, здійснюючи при цьому оплату за надані послуги; після смерті матері фактично залишилася проживати у спірному будинку, забрала золоті сережки, страхове свідоцтво по змішаному страхуванню життя на ім`я ОСОБА_7 , розрахункові книжки, сплачувала послуги по постачанню електроенергії та зв`язку (оригінали розрахункових книжок, квитанцій та страхові свідоцтва були долучені до матеріалів справи).

Зі змісту довідки № 300, яка видана Волосівською сільською радою Андрушівського району Житомирської області 08 жовтня 2018 року слідує, що ОСОБА_5 здійснювала догляд за своєю хворою матір`ю ОСОБА_7 протягом п`яти років її життя, а протягом 2001-2002 року проживала постійно без реєстрації. Довідка була видана на основі підтверджень свідків: ОСОБА_17 , яка працювала сільським головою (1993-2006 роки), ОСОБА_18 -листоноші, ОСОБА_19 - фельдшера, яка будучи на пенсії неодноразово за викликом дочки приходила до хворої, та сусідів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Копії пояснень-підтверджень свідків у кількості 5 шт. додаються.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 79,80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з рахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що під час розгляду справи відповідач ОСОБА_5 належними та допустимими доказами підвередила факт вступу в управління і володіння спадковим майном як після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , так і після смерті матері - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому відповідно до статті 549 ЦК Української РСР вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини через те, що спадщину після смерті батьків прийняв лише позивач ОСОБА_1 , оскільки тільки він звернувся у визначений законом строк із заявою про прийняття спадщини є помилковим.

Як було встановлено під час розгляду справи, житловий будинок на АДРЕСА_1 належав спадкодавцям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності.

У видачі свідоцтв про право власності на житловий будинок нотаріус відмовив за відсутності у спадкодавців правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно.

Пунктом 113 Інструкції № 18/5 видача свідоцтв про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Отже вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 щодо визнання права власності на житловий будинок підлягають до задоволення, оскільки останні позбавлені можливості оформити свої спадкові права на дане спадкове майно через відсутність у спадкодавців правовстановлюючих документів на нього на день відкриття спадщини.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що видане після смерті ОСОБА_7 на її ім`я свідоцтво про право власності на даний житловий будинок від 18.11.2020 року правового значення для вирішення даного спору не має, оскільки склад спадкового майна, яке успадковується спадкоємцями, визначається на день відкриття спадщини.

Разом з тим, визначаючи частки позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_5 у спадковому майні - житловому будинку, яке вони прийняли за заповітом після смерті батька ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 в річних частках, колегія суддів вважає за необхідне врахувати обов`язкову частку, яка належала їх матері після смерті її чоловіка ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 535 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця ( в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначені розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

При цьому необхідно враховувати, що обов`язкова частка у спадщині визначається з урахуванням усіх спадкоємців за законом тієї черги, котра за відсутності заповіту закликалася б до спадкування, а також утриманців, які мають право на спадщину.

Під час розгляду справи було встановлено, що на день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 після ОСОБА_6 , разом з ним в будинку проживала його дружина ОСОБА_7 , якій виповнилось 73 роки, і яка, за поясненнями сторін, не працювала, отримувала пенсію за віком (а.с.17 т.1).

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_7 відноситься до осіб, які в силу вимог ст. 535 ЦК Української РСР мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_6 .

При визначені розміру обов`язкової частки у спадщині, суд враховує, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 були живі його п`ятеро дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_7 , які б закликалися до спадкування за відсутності заповіту і кожен з яких би спадкував 1/6 частку спадщини за законом як спадкоємці першої черги.

Тому, розмір обов`язкової частки дружини у спадщині після смерті чоловіка становить 2/3 частини від 1/6 частки, яку вона мала б успадкувати за законом за відсутності заповіту.

Таким чином, розмір обов`язкової частки ОСОБА_7 у спадковому майні - в Ѕ частині житлового будинку, який належав її чоловіку, буде складати 2/36 ідеальних частин будинку, а частка позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_5 , враховуючи, що вони успадковують спадщину за заповітом після смерті батька у рівних частках, буде складати по 8/36 ідеальних частин кожному виходячи з наступного розрахунку.

Померлому ОСОБА_3 належала Ѕ частина житлового будинку, або 18/36 ідеальних частин. З урахуванням шести спадкоємців першої черги за законом (які б закликалися до спадкування за відсутності заповіту), кожному з них би по закону належало 3/36 ід.ч будинку (18/36:6=3/36). Обов`язкова частка матері у спадковому будинку буде складати 2/36 ід.ч (3/36 : 2/3 = 2/36 ід.ч.), а тому розмір частки в будинку, яку буть успадковувати за заповітом ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 буде разом складати 16/36 ід.ч. (18/36 - 2/36=16/36), а кожному буде належати по 8/36 ід.ч. (16/36:2 = 8/36).

Враховуючи, що матері сторін на праві власності належала Ѕ частина будинку (або 18/36 ід.ч), як частка у спільному майні подружжя, а також вона успадкувала обов`язкову частку після смерті свого чоловіка в розмірі 2/36 частин даного будинку, загальний розмір її частки на момент відкриття спадщини у спірному будинку буде складати 20/36 ід.ч. (18/36+2/36=20/36).

У зв`язку з чим, розмір частки позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_5 після смерті матері у даному будинку буде складати по 10/36 ідеальних частин кожному (20/36:2=10/36).

Також колегія суддів не може погодитися із рішенням суду в частині відсутності підстав для скасування свідоцтв про право на спадщину за законом від 05.052016 року, які видані позивачу ОСОБА_3 Андрушівською державною нотаріальною конторою Житомирської області, після смерті батька та матері, яка складається із права на земельну часту (пай) у землі виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно з пунктом 111-1 Інструкції № 18/5 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при підготовці до видачі свідоцтв про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Єдиного реєстру перевіряє наявність або відсутність заповіту, складеного спадкодавцем у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ.

Проте, як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 склали заповіти, якими розпорядилися належним їм майном. Разом з тим, державний нотаріус Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області, керуючись ст. 529 ЦК Української РСР, видав ОСОБА_1 спірні свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємцю першої черги.

Проте, суд першої інстанції на вказані порушення, допущені нотаріусом під час видачі спірних свідоцтв, уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку, що спадкування ОСОБА_1 належних батькам земельних часток (паїв) може відбуватися за законом за наявності чинних заповітів та іншого спадкоємця ОСОБА_5 , яка фактично прийняли спадщину за даними заповітами. У зв`язку з чим, вимоги відповідача ОСОБА_5 про визнання недійсним даних свідоцтв про право на спадщину за законом підлягають до задоволення.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення первісних вимог ОСОБА_3 та зустрічних вимог ОСОБА_5 з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд стягує з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., а також з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 4133 грн. 83 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 січня 2018 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок та про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом скасувати та ухвалити у даній частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за заповітом від 18.03.1998 року на 8/36 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності за заповітом від 28.11.2001 року на 10/36 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом задовольнити частково.

Встановити факт прийняття ОСОБА_5 спадщини за заповітами після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_5 право власності за заповітом від 18.03.1998 року на 8/36 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_5 право власності за заповітом від 28.11.2001 року на 10/36 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05.05.2016 року Андрушівською державною нотаріальною конторою Житомирської області ОСОБА_1 , після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається із права на земельну часту (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Волосівське», розміром 3,51 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та знаходиться у с. Волосів Андрушівського району Житомирської області.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05.05.2016 року Андрушівською державною нотаріальною конторою Житомирської області ОСОБА_1 , після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке складається із права на земельну часту (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Волосівське», розміром 3,51 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та знаходиться у с. Волосів Андрушівського району Житомирської області.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 4133 грн. 83 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2020 року.

Головуючий Судді