Номер справи 220/796/20
Номер провадження № 2/220/378/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Яненко Г.М.,

при секретарі - Демішеві А.О.,

розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 )

до відповідача ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 )

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , (адреса: АДРЕСА_2 .

про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння укладеним та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , з врахуванням уточнених позовних вимог, про визнання договору дійсним та визнання права власності на домоволодіння.

Вимоги позивача мотивовано тим, що 26 січня 2020 року між ним та відповідачем було досягнуто угоди щодо купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначений житловий будинок належить відповідачу на підставі договору купівлі продажу житлового будинку, посвідченого 12.01.2005 року приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі за № 53. Договір купівлі-продажу житлового будинку був зареєстрований 12.01.2005 року у Великоновосілківському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 44.

Позивач та відповідач домовилися про всі істотні умови договору, що відображено в підписаній відповідачкою розписці від 26.01.2020 року. Сумнівів, щодо наявності у продавця права власності на спірний житловий будинок у позивача не виникло, оскільки останньою позивачеві були пред`явлені копії вищезазначених документів.

На виконання умов досягнутої між ними угоди позивачем були передані кошти у сумі 18000,00 грн., а відповідачем були передані ключі від будинку позивачеві.

За домовленістю відповідач в строк до 31.01.2020 року повинна була підготувати документи для укладення договору купівлі-продажу нотаріально, але до теперішнього часу цього не зробила.

На даний час оригінал договору купівлі продажу вищезазначеного житлового будинку відповідачем втрачено, другий екземпляр оригіналу договору знаходиться в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві, який не був перевезений та залишився на території тимчасово окупованого м. Донецьку Донецької області.

В судове засідання позивач, його представник адвокат Васильчук Г.В., не з`явилися, до суду надійшли заяви, в яких останні позов підтримали, просили його задовольнити, вважаючи вимоги законними та обґрунтованими.

Відповідачка також в судове засідання не з`явилася, разом з тим, на адресу суду надійшла заява, в якій відповідачка із позовними вимогами погодилась повністю та клопотала про можливість судового розгляду без її участі.

При даних обставинах суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними документами.

12 січня 2005 року приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Пресною Є.Г. було посвідчено договір купівлі продажу житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Даний договір було зареєстрованого в реєстрі за № 53.

Покупцем у договорі купівлі продажу житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , зазначена ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів № 641562 від 12.01.2005 року, набувачем домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .

З відповіді КП «Великоновосілківське РБТІ» № 83 від 28.02.2020 року, вбачається, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за громадянкою ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 12.01.2005 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 12.01.2005 року, реєстровий номер № 53.

Відповідно до оголошення, яке надруковане у номері Великоновосілківської суспільно політичної газети «Сільський Край» від 21 березня 2020 року, загублений договір купівлі продажу житлового будинку, який належить ОСОБА_2 та розташований в АДРЕСА_1 , вважається недійсним.

З відповіді Донецького обласного Державного нотаріального архіву Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) вбачається, що надати екземпляр договору купівлі продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Пресною Є.Г. 12.01.2005 року за реєстровим номером 53 не виявляється можливим, оскільки всі документи приватного нотаріуса прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів та залишились в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як зазначено в ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Відповідно ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч,1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенізакономяк істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Для визнання такого договору дійсним обов`язковою умовою, як і для будь-якого іншого договору, є відповідність його змісту Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 203 ЦК України).

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, при вирішенні справи по суті суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена в Постанові ВСУ N 6-1288цс17 від 06 вересня 2017 р., згідно якої суди дійшли неправильного висновку про те, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин у зв`язку з необхідністю державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України N 9 від 06 листопада 2009 р. при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилялася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

ВСУ в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 р. зазначив, що однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Про розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально засвідчений, чи дійсно сторона ухилялася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.

Оцінивши наданий позивачем договір купівлі-продажу від 26 січня 2020 р. суд дійшов висновку про те, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку разом із земельною ділянкою, крім того, на сьогоднішній день умови договору купівлі-продажу від 26 січня 2020 р. сторонами виконані у повному обсязі, що свідчить про фактичне виконання договору, а тому наявні підстави для визнання вказаного договору купівлі-продажу дійсним.

Стосовно визнання за позивачем права власності на майно, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 3 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною радою України від 17.07.97 визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи, що продавцем і покупцем виконані всі істотні умови договору, а також, що майно було правомірно придбане позивачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі ст. ст. 209, 220, 328, 334, 391 ,628, 629, 638, 655, 657 ЦК України, к еруючись ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 191, ч. 2 ст. 247, 259, 264, 265, 268, 273, 274-279, 446, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності -язадовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу житлового будинку разом із земельною ділянкою за адресою : АДРЕСА_1 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладеним.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок «А-1» загальною площею 75,9 кв.м. в т.ч. житловою 38,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами літня кухня «Б-1», навіс «В-1», погріб «П-1», ворота № 1, огорожа № 2 розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2555 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

дата підписання 06 жовтня 2020 року

Суддя Г.М. Яненко