Постанова

Іменем України

15 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 752/17364/17

провадження № 61-22536св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року у складі судді Чередніченко Н. П., постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Шахової О. В., Андрієнко А. М., Саліхова В. В.,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 09 вересня 2013 між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ВАТ СК «ПЗУ Україна»), правонаступником якого є ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», укладено договір № FNC.025578 добровільного страхування, предметом якого були його майнові інтереси, що не суперечать закону та пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим за цим договором майном, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

За договором відповідач зобов`язався здійснити позивачу страхові виплати за умови настання страхового випадку.

09 вересня 2014 року за вказаною адресою відбувся передбачений підпунктом 4.2.2.2.15 вказаного договору страхування страховий випадок - осідання ґрунту, природна здатність ґрунтів до значного ущільнення при змочуванні або відтаванні, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з відповідною заявою та надав передбачений договором пакет документів.

Після проведення відповідачем розслідування причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків, 26 грудня 2014 року страхова компанія відмовила йому у виплаті страхового відшкодування.

Оскільки, ОСОБА_1 вважає відмову у виплаті страхового відшкодування неправомірною, звернувся з цим позовом до суду.

На підставі викладеного, уточнивши в подальшому позовні вимоги, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в сумі 1 361 118 грн; витрати, пов`язані із настанням страхового випадку та спрямовані на зменшення наслідків страхового випадку в сумі 10 000 грн; витрати, пов`язані із розробкою документів проектно-вишукувальних робіт для складення кошторису в сумі 20 000 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування за договором страхування № FNC.025578 від 09 вересня 2013 у розмірі 369 626 грн, витрати, пов`язані із настанням страхового випадку та спрямовані на зменшення наслідків страхового випадку в сумі 10 000 грн, витрати, пов`язані із розробкою документів проектно-вишукувальних робіт для складення кошторису в сумі 20 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що причиною пошкоджень конструктивних елементів житлового будинку позивача є осідання ґрунту,що встановлено судовою технічно-будівельною експертизою. У зв`язку з цим є неправомірною відмова та ухилення відповідача від виконання зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування, за умови настання страхового випадку, передбаченого пунктом 4.2.2.2.15 договору страхування, укладеного між сторонами.

Не погодившись з таким рішенням місцевого суду, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подало апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У грудні 2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення необґрунтовано з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно та неправильно встановили обставини, які мають значення для справи, а висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

06 лютого 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 ,згідно з договором дарування від 14 червня 2004 року.

09 вересня 2013 між ОСОБА_1 та ВАТ СК «ПЗУ Україна», правонаступником якого є ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», укладено договір добровільного страхування № FNC.025578, предметом якого були майнові інтереси позивача, що не суперечать закону та пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим за цим договором майном - зазначеним житловим будинком. За умовами договору сторони узгодили порядок, умови виплати страхового відшкодування та розмір додаткових витрат при настанні страхового випадку, а також розмір відшкодування відповідачем шкоди особі або її майну.

Відповідно до пункту 4 частини Б зазначеного договору, визначено, що страховий ризик - це певна подія, на випадок настання якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Зокрема встановлено, що страхувальнику надається страховий захист на випадок настання страхового випадку внаслідок, зокрема, осідання ґрунту - природну здатність ґрунтів до значного ущільнення при замочуванні або відтаванні (підпункт 4.2.2.2.15 договору).

Згідно з пунктом 10 частини Б договору визначено, що страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування (оформлює страховий акт) протягом 10 робочих днів, а страхове відшкодування виплачується протягом 10 робочих днів з дня оформлення страхового акту.

Строк дії договору визначено до 14 вересня 2014 року.

10 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку та відшкодування матеріального збитку, заподіяного в результаті руйнування будинку.

У зв`язку з повідомленням позивачем про настання страхового випадку та в процесі його розслідування, за зверненням страхової компанії 12 вересня 2014 року експертом ОСОБА_2 складено звіт про проведення технічного обстеження стану будівельних конструкцій будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому встановлено, що будівництво зазначеного житлового будинку було здійснено згідно із проектом та будівельні роботи виконані згідно із держаними будівельними нормами, однак, зі слів з 2014 року стало помітно значну вологість стін та підлоги, в зв`язку з чим під час обстеження шляхом аналізу виявлених дефектів та пошкоджень, експертом було встановлено не придатний до нормальної експлуатації стан будинку, та виявлено, що конструкції стін мають дефекти та пошкодження, які виникли в результаті просідання ґрунтів. Причина просідання ґрунтів після тривалої експлуатації будинку можливо викликана підвищенням ґрунтових вод. Будівля збудована більше десяти років тому, в зв`язку з чим просідання ґрунтів від будівельних конструкцій виключена.

13 вересня 2014 року також за зверненням відповідача інженером технічного нагляду за будівництвом та спорудами ОСОБА_3 складено звіт про проведення візуального обстеження будинку ОСОБА_1 , за яким встановлено, що руйнування несущих та огороджувальних конструкцій будинку позивача викликано просіданням ґрунту під підошвою фундаменту в осях А і 1а, ймовірно із-за його замочування.

15 грудня 2014 року експертом ОСОБА_4 надано висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 01.12.14, згідно з яким житловий будинок на АДРЕСА_1 в частині влаштування кам`яних та армокам`яних конструкцій не відповідає вимогам п.п. 13.1.4.1.3, 13.1.4.1.2, 13.1.6, 13.1.4.1.6, 13.5.2.1.1, 13.5.2.1.2 ДБН.

Відповідно до повідомлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» від 26 грудня 2014 року № 8650-31, ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на висновки експертного будівельно-технічного дослідження від 15 грудня 2014 року.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції за клопотанням відповідача було призначено та проведено судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно з висновком судового експерта КНДІСЕ № 15130/18-43 від 26 лютого 2019 року встановлено, що причиною пошкоджень конструктивних елементів житлового будинку є деформація основи. Остання, а саме: просідання основи під фундаментами визначена відповідно до ознак за результатами обстеження та наданих на дослідження документів, є причиною пошкоджень конструктивних елементів житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка внесена в перелік страхових ризиків до частини Б договору від 09 вересня 2013 року пункт 4.2.2.2.15 «Осідання ґрунту».

У відповідності до звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_5 № 1440/14 від 13 вересня 2014 року, матеріальна шкода об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складає 370 126 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Положення цієї статті кореспондується з частиною першою статті 16 ЗУ «Про страхування», за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховим випадком - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом положень статті 988 ЦК України, статті 20 Закону України «Про страхування» обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Тобто приписи наведених норм нерозривно пов`язують момент виникнення обов`язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку. Настання події, яка може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є виключенням зі страхових випадків, не породжує обов`язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Установлено, що пунктом 4 частини Б укладеного між сторонами у справі договору страхування № FNC.025578 від 09 вересня 2013 року визначено, що страховий ризик - це певна подія, на випадок настання якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страхувальнику надається страховий захист на випадок настання страхового випадку внаслідок, зокрема, осідання ґрунту - природну здатність грантів до значного ущільнення при замочуванні або відтаванні (підпункт 4.2.2.2.15 договору).

Місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з`ясувавши, що пошкодження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 сталося внаслідок просідання основи під фундаментом, що є страховим випадком відповідно до договору добровільного страхування № FNC.025578 від 09 вересня 2013 року, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь позивача страхового відшкодування за вказаним договором страхування, у зв`язку із відмовою відповідача від здійснення такого відшкодування у добровільному порядку.

При цьому, суди попередніх інстанцій, враховуючи звіт суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_5 № 1440/14 від 13 вересня 2014 року, дійшли вірного висновку про те що розмір збитку, завданого позивачу в результаті настання страхового випадку, з урахуванням встановленої в пункті 10 договору страхування франшизи (500 грн), становить 369 626 грн.

Доводи касаційної скарги ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» щодо необхідність застосування висновків експертного будівельно-технічного дослідження № 01.12.14 від 15 грудня 2014 року обґрунтовано відхилено судами як такі, що не відповідають вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮ України від 8.10.98 №53/5, та приписам статей 89, 110 ЦПК України.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

З урахуванням того, що інші аргументи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, Верховний Суд приходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев