Справа № 462/1712/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Тимощук І.І.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника відповідачів ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання договорів недійсними, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу BMW 535D, 2005 року випуску, об`єм двигуна 2993 см куб. укладеного 30.07.2019 року між ПП "Віксор" та ОСОБА_6 , визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу PEUGEOT PARTNER, рік випуску 2009, тип ТЗ загальний легковий пасажирський В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 укладений між ПП «БУКАВТОХІД» в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 30.07.2019 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 23.09.2005 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, який 17.02.2020 року був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Львова. Під час шлюбу вона з ОСОБА_3 придбала два автомобілі PEUGEOT PARTNER, рік випуску 2009, тип ТЗ загальний легковий пасажирський В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та BMW 535D, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 . 29.11.2019 року позивачка подала позовну заяву до Яворівського районного суду Львівської області про поділ спільного майна подружжя. Після чого їй стало відомо, що транспортний засіб BMW 535D, д.н.з. НОМЕР_3 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 , станом на 27.01.2020 р. зареєстрований на ім`я ОСОБА_6 , яка являється матір`ю ОСОБА_3 . Також позивачу стало відомо, що транспортний засіб PEUGEOT PARTNER, д.н.з. НОМЕР_2 , відчужений рідному брату ОСОБА_3 ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6086/19/000289 від 30.07.2019 року. Як випливає із вищевказаного договору купівлі-продажу автомобіля PEUGEOT PARTNER, д.н.з. НОМЕР_2 , такий укладений на підставі договору комісії між нею та суб`єктом господарювання. Однак, жодного договору позивачка не підписувала. Даним автомобілем позивач користувалася до січня 2020 року, а саме до дня коли відповідачу ОСОБА_3 стало відомо про позовну заяву про поділ майна подружжя. Також зазначає, що відчуження транспортного засобу PEUGEOT PARTNER, д.н.з. НОМЕР_2 , відбулося за 15000 грн., що суперечить ринковій вартості автомобіля, і що жодних коштів вона не отримувала. Вважає, що відповідач ОСОБА_3 відчужив вказані транспортні засоби для того, щоб воно вибуло зі складу майна, яке підлягає поділу як спільне майно подружжя. Просить позов задовольнити.

20.08.2020 р. представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що вимоги позивача ОСОБА_3 не визнає в повному обсязі. Щодо продажу автомобіля PEUGEOT PARTNER, д.н.з. НОМЕР_2 , відповідач звертає увагу на те, що суб`єкт господарювання був уповноважений на продаж автомобіля договором комісії. В квітні 2018 року подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вирішили продати автомобіль PEUGEOT PARTNER. Внаслідок цієї домовленості 16.04.2018 року позивачка, шляхом видачі довіреності строком на п`ять років, тобто до 16.04.2023 року, уповноважила ОСОБА_3 бути її представником, дія якої була припинена за заявою позивача 04.05.2020 року. Таким чином, станом на 30.07.2019 року, що є моментом укладення договору комісії між ОСОБА_1 та суб`єктом господарювання ПП «Букавтохід» з метою подальшого продажу автомобіля PEUGEOT PARTNER, д.н.з. НОМЕР_2 , відповідач, ОСОБА_3 , був наділений відповідними повноваженнями, діяв від імені позивача та за її дорученням. На виконання зазначеного вище договору комісії, суб`єкт господарювання ПП «Букавтохід» в інтересах позивача від свого імені уклав договір купівлі-продажу автомобіля. Щодо продажу автомобіля BMW 535D, д.н.з. НОМЕР_3 , зазначає, що дійсно станом на момент продажу транспортного засобу подружжя перебувало у шлюбі. Позивач ОСОБА_1 погодила продаж вказаного автомобіля, жодних заперечень зі сторони позивача при укладанні договору комісії з метою подальшого продажу автомобіля заявлено не було, то і відповідно подружжя не вбачало необхідності оформити згоду ОСОБА_1 у письмовому вигляді. Таким чином, продаж автомобіля BMW 535D, д.н.з. НОМЕР_3 , був здійснений в передбаченому законом порядку, уповноваженою особою, наділеною необхідними на те повноваженнями.

20.08.2020 р. представником відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позов не визнає, зазначає, що 30.07.2019 р. ОСОБА_4 придбав автомобіль PEUGEOT PARTNER за договором купівлі-продажу у ПП «Букавтохід». В день укладення договору відбулася передача автомобіля зі сторони продавця покупцеві, ОСОБА_4 та проведена оплата відповідно до умов договору. Після придбання автомобіля ОСОБА_4 передав його у користування позивачу. В грудні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до позивача з вимогою повернути автомобіль PEUGEOT PARTNER, однак ОСОБА_1 відмовилася повертати майно, взяте нею в користування. Після чого ОСОБА_4 вимушений був звернутися до Залізничного ВП ГУНП України у Львівській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Станом на сьогодні автомобіль PEUGEOT PARTNER, що є власністю ОСОБА_4 , перебуває у його володінні.

20.08.2020 р. представником відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_5 подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позов не визнає, зазначає, що 30.07.2019 року ОСОБА_6 придбала автомобіль BMW 535D, д.н.з. НОМЕР_3 , за договором купівлі-продажу у ПП «Віксор». В день укладення договору відбулась фактична передача автомобіля зі сторони продавця покупцеві ОСОБА_6 та оплата відповідно до умов договору.

В судовому засіданні позивач та її представник дали пояснення аналогічно наведеним в позовній заяві, просять позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідачі та їх представник дали пояснення аналогічно наведеними у відзивах на позовну заяву, просять в задоволенні позову відмовити. Додатково відповідач ОСОБА_3 підтвердив, що спірні автомобілі були набуті та відчужені ним під час шлюбу. Вказав, що отримані від відчуження автомобілів кошти скерував на потреби сім`ї.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.09.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с. 10/.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17.02.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано /а.с. 204/.

Судом також встановлено, що не заперечується сторонами, що під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали майно, а саме: транспортний засіб PEUGEOT PARTNER, рік випуску 2009, тип ТЗ загальний легковий пасажирський В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та транспортний засіб BMW 535D, 2005 року випуску, об`єм двигуна 2993 см куб. д.н.з. НОМЕР_3 . Транспортний засіб PEUGEOT PARTNER був зареєстрований на позивача ОСОБА_1 , а транспортний засіб BMW 535D був зареєстрований на ОСОБА_3 .

Звертаючись із позовною вимогою про оскарження договору купівлі-продажу автомобіля BMW 535D, 2005 року випуску, об`єм двигуна 2993 см куб. д.н.з. НОМЕР_3 , позивачка покликається на норми ст. 60,70 СК України, ст. 396 ЦК України та вказує, що своєї згоди на продаж цього автомобіля вона не надавала, кошти він відчуження цього автомобіля відповідач їй не передавав.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

За змістом статті 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (право спільної сумісної власності подружжя).

Згідно з частинами першою, другою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

За змістом статті 31 ЦК України правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Такі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Верховного Суду України у справі від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17.

Судом встановлено, що автомобіль BMW 535D, д.н.з. НОМЕР_3 , за змістом ст.70 СК України належав подружжю на праві спільної сумісної власності.

30.07.2019 року між комісіонером ПП «Віксор» та комітентом ОСОБА_3 був укладений договір комісії № 7453/19/002265 щодо продажу транспортного засобу BMW 535D, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 /а.с. 122-123/.

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу 7453/19/002265 від 30.07.2019 року продавець ПП «Віксор» передав у власність покупця ОСОБА_6 транспортний засіб BMW 535D, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 /а.с. 124-125/.

Станом на 27.01.2020 р. вищевказаний транспортний засіб зареєстрований на ім`я ОСОБА_6 /а.с. 11/.

Під час розгляду справи судом не здобуто, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що фактичне розпорядження спірним автомобілем відповідач ОСОБА_3 здійснив з відома позивача, так як позивач в категоричній формі заперечує, що надавала будь-яку згоду на продаж вказаного транспортного засобу.

Реєстрація спірного автомобіля на відповідача при його придбанні не замінює собою необхідності отримання згоди другого з подружжя на вчинення стосовно даного автомобіля договору його відчуження, оскільки автомобіль є цінним майном, а тому суд погоджується з доводами позивача, що укладення договору купівлі-продажу автомобіля BMW 535D, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , який є цінним майном, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, без відома та згоди позивача, є суттєвим порушенням майнових прав ОСОБА_1 та вчинений з порушенням вимог ч. 3 ст. 65 СК України. Крім того, судом встановлено, що відчуження цього автомобіля відбулось матері відповідача, яка в силу обставин справи, не могла не знати про те, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , оскільки зі слів відповідача, саме його матір надавала кошти на купівлю цього автомобіля подружжю. Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 та його матір ОСОБА_8 діяли не добросовісно, не з`ясували та не отримали згоду позивачки на відчуження цього автомобіля, а тому позовна вимога в частині визнання недійсним договору купівлі продажу №7453/19/002265 від 30.07.2019р. транспортного засобу марки BMW чорного кольору, модель 535 седан-В, 2005 року випуску підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договіру купівлі-продажу транспортного засобу PEUGEOT PARTNER, рік випуску 2009, тип ТЗ загальний легковий пасажирський В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 укладений між ПП «БУКАВТОХІД» в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 30.07.2019 року, то суд зазначає таке. Звертаючись із цієї вимогою, позивачка покликається на норми ст. 234 ЦК України, обґрунтовуючи цю вимогу тим, що оспорюваний договір є фіктивним.

Відповідно до ст.ст. 202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст.ст. 204, 209, 210 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Визнання судом недійсним договору у зв`язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Ознака вчинення його лише для створення враження повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19.10.2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23.08.2017 року у справі 306/2952/14-ц, від 09.09.2017 року у справі № 359/1654/15-ц., від 09.08.2017 р. по справі №6-2690цс1, від 17.07.2019 року у справі №299/396/17.

Судом встановлено, що 16.04.2018 року ОСОБА_1 на підставі довіреності уповноважила ОСОБА_3 бути її представником з питань продажу, страхування, передачі в оренду, позичку за ціну і на умовах на розсуд представника належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_4 , виданий Центр ДАІ 6105, 29.09.2015 р., автомобіля марки PEUGEOT PARTNER, рік випуску 2009, тип ТЗ загальний легковий пасажирський В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , для чого вона уповноважила ОСОБА_3 , зокрема, одержувати та сплачувати грошові суми в розмірах згідно з калькуляціями або за домовленістю, за неї розписуватись тощо. Довіреність була видана з правом передоручення і дійсна до 16.04.2023 року /а.с. 16/.

04.05.2020 року на підставі заяви ОСОБА_1 до Єдиного реєстру довіреностей внесено запис про припинення дії довіреності № 763 від 16.04.2018 р. /а.с. 59/.

30.07.2019 року між комісіонером ПП «Букавтохід» та комітентом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності, був укладений договір комісії №000289 щодо продажу транспортного засобу PEUGEOT PARTNER, рік випуску 2009, тип ТЗ загальний легковий пасажирський В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 /а.с. 50/.

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу 6086/19/000289 від 30.07.2019 року продавець ПП «Букавтохід» передав у власність покупця ОСОБА_4 транспортний засіб PEUGEOT PARTNER, рік випуску 2009, тип ТЗ загальний легковий пасажирський В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що також підтверджується актом огляду реалізованого транспортного засобу та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 12-13, 14, 15/.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що відповідач ОСОБА_3 правомірно здійснив продаж автомобіля PEUGEOT PARTNER, д.н.з. НОМЕР_2 будучи уповноважений самою позивачкою на його продаж згідно довіреності, яка на день продажу автомобіля, а саме 30.07.2019 року була чинною. Крім того, суд враховує той факт, що, уповноважуючи ОСОБА_3 на представництво своїх інтересів, в тому числі і на продаж цього автомобіля, і на підпис від свого імені, позивачка знала (не могла не знати), що відповідач може відчужити цей автомобіль від її імені та такий правочин відповідав ( не суперечив) її волі. Тому, відсутність лише однієї її згоди на продаж цього автомобіля, без надання інших доказів, не може розцінюватись судом як укладення фіктивного договору. При цьому, в матеріалах справи міститься звернення ОСОБА_4 як власника транспортного засобу PEUGEOT PARTNER, д.н.з. НОМЕР_2 до правоохоронних органів з проханням вжити міри до позивачки, котра забрала ключі та документи від цього автомобіля ( а.с. 99-110). Дане звернення спростовує доводи позивачки, що сторони правочину не мали наміру такий укладати. Враховуючи наведене, в задоволенні позовної заяви в частині визнання недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу PEUGEOT PARTNER, рік випуску 2009, тип ТЗ загальний легковий пасажирський В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 укладений між ПП «БУКАВТОХІД» в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 30.07.2019 року з підстав фіктивності слід відмовити

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та оцінивши дійсні обставини справи, суд вбачає підстави для задоволення позову частково.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 19, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі продажу №7453/19/002265 від 30.07.2019р. транспортного засобу марки BMW чорного кольору, модель 535 седан-В, 2005 року випуску.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення подається до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний см. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13 жовтня 2020 року.

Суддя /підпис/ Постигач О.Б.

З оригіналом згідно

Суддя Постигач О.Б.