Справа № 305/1207/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 серпня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі :

головуючої Готри Т.Ю.,

суддів Фазикош Г.В., Феєра І.С.,

за участі секретаря судових засідань Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , третьої особи Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою шляхом визначення часток співвласників земельних ділянок та виділення їх в натурі, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2018 року, ухвалене суддею Бліщ О.Б., повний текст рішення складено 02.01.2019,

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою шляхом визначення часток співвласників земельних ділянок та виділення їх в натурі.

Позов обґрунтовувала тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 592, виданого 29.03.1986 державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області, та договору дарування, укладеного 25.12.1974 між нею і ОСОБА_4 , посвідченого виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області за № 249, їй, ОСОБА_5 , на праві приватної спільної часткової власності належить ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відносно цього нерухомого майна проведена державна реєстрація, що стверджує інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.06.2016.

Також указувала, що згідно з рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.10.1985 ОСОБА_2 було виділено в натурі 1/4 частину в будинку АДРЕСА_1 по варіанту I приміщення АДРЕСА_2 і № 2 та частину відкритої веранди площею 25,70 кв м, виселено ОСОБА_1 з сім`єю з приміщень АДРЕСА_2 та № НОМЕР_1 і вселено туди ОСОБА_2 .

Отже, на даний час житловий будинок фактично розділений між співвласниками пропорційно до часток, визначених рішенням суду.

Листом Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області № Т-00220/02-14 від 04.03.2016 її повідомлено про те, що згідно матеріалів інвентаризації земель селища Великий Бичків, затверджених рішенням 43 сесії VI скликання Великобичківської селищної ради № 1294 від 03.10.2014 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель в межах населеного пункту Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області», за дворогосподарством АДРЕСА_1 обліковується земельна ділянка площею 0,1406 га.

Разом із тим, присадибна земельна ділянка на сьогоднішній час перебуває у спільній сумісній власності сторін, без визначення її часток та виділення їх в натурі.

На пропозицію досудового врегулювання спору шляхом надання згоди на розподіл присадибної земельної ділянки у відповідній пропорційності до часток в нерухомому майні, яким є житловий будинок, з подальшим виготовленням кожним із співвласників відповідної документації щодо місця розташування та конфігурації земельних ділянок, які будуть відведені на місцевості (в натурі), відповідачка відповіді не надала.

А тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просила суд визначити розмір часток співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1406 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , відведеної для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , його господарських будівель та споруд, встановивши їх в наступних частках/розмірах:

- за громадянкою ОСОБА_1 3/4 (три четверті) частини земельної ділянки;

- за громадянкою ОСОБА_2 1/4 (одна четверта) частина земельної ділянки.

Встановити порядок користування земельною ділянкою шляхом виділення в натурі (на місцевості):

- громадянці ОСОБА_1 окрему частину земельної ділянки загальною площею - 1054,50 квадратних метрів, що становить 3/4 (три четверті) частини земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в межах та конфігурації, які визначені першим варіантом порядку користування земельною ділянкою (Додаток №2 до висновку експерта №1909 від 25.05.2018);

- громадянці ОСОБА_2 окрему частину земельної ділянки загальною площею - 351,50 квадратних метрів, що становить 1/4 (одну четверту) частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в межах та конфігурації, які визначені першим варіантом порядку користування земельною ділянкою (Додаток №2 до висновку експерта №1909 від 25.05.2018).

Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 24.12.2018 збільшені (уточнені) позовні вимоги задоволено.

Визначено розмір часток співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1406 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , відведеної для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , його господарських будівель та споруд, встановивши їх в наступних частках/розмірах:

- за громадянкою ОСОБА_1 3/4 (три четверті) частини земельної ділянки;

- за громадянкою ОСОБА_2 1/4 (одна четверта) частина земельної ділянки.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою шляхом виділення в натурі (на місцевості):

- громадянці ОСОБА_1 окрему частину земельної ділянки загальною площею - 1054,50 квадратних метрів, що становить 3/4 (три четверті) частини земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в межах та конфігурації, які визначені першим варіантом порядку користування земельною ділянкою (Додаток №2 до висновку експерта №1909 від 25.05.2018);

- громадянці ОСОБА_2 окрему частину земельної ділянки загальною площею - 351,50 квадратних метрів, що становить 1/4 (одну четверту) частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в межах та конфігурації, які визначені першим варіантом порядку користування земельною ділянкою (Додаток №2 до висновку експерта №1909 від 25.05.2018).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11735 (одинадцять тисяч сімсот тридцять п`ять) гривень 20 копійок судових витрат.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 15.05.2017, діятимуть протягом дев`яносто днів з дня набрання рішенням суду законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотання учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діятимуть до повного виконання судового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовити. Вказувала на те, що спірна земельна ділянка у цілому належить їй на праві власності, оскільки її батько ОСОБА_6 у 1947 році купив цю земельну ділянку разом із будинком для неї, а тому вона не бажає її ділити з позивачкою.

У відзиві ОСОБА_1 просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідачки без задоволення, посилаючись на те, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с.64).

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 22 липня 2020 року залучено до участі в цій справі правонаступника відповідача ОСОБА_2 її дочку ОСОБА_3 (т.2 а.с.115-116).

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно з ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. У надісланому на адресу Закарпатського апеляційного суду клопотанні від 25.08.2020 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ємчук Л.В. просила розглянути дану справу без особистої участі позивача та її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності сторін, порядок користування якою сторонами не досягнуто, а тому дійшов висновку про визначення розміру часток сторін у праві спільної часткової власності на цю земельну ділянку, а саме за позивачкою ѕ частини цієї земельної ділянки і за відповідачкою ј частини земельної ділянки, та встановив порядок користування цією земельною ділянкою шляхом виділення в натурі (на місцевості) визначених сторонам часток.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судом установлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_1 ѕ його частини і ОСОБА_2 ј частини цього будинку. Вказана обставина стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.06.2016 та рішенням народного суду Тячівського району Закарпатської області від 29 жовтня 1985 року (т.1 а.с.9-10, 14-15).

Право власності на вказане майно ОСОБА_1 набула відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом №592, виданого 29.03.1986 державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області, та договору дарування, укладеного 25.12.1974 між ОСОБА_4 і нею, ОСОБА_5 , посвідченого виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області за № 249 (т.1 а.с.7-8).

Рішенням народного суду Тячівського району Закарпатської області від 29 жовтня 1985 року, що набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_2 згідно з свідоцтвом про право на спадщину від 12 листопада 1962 року належить ј частини будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.14-15).

Листом Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області № Т-00220/02-14 від 04.03.2016 року позивачку ОСОБА_1 повідомлено, що згідно матеріалів інвентаризації земель селища Великий Бичків, затверджених рішенням 43 сесії VI скликання Великобичківської селищної ради № 1294 від 03.10.2014 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель в межах населеного пункту Великий Бичків, Рахівського району Закарпатської області», за дворогосподарством АДРЕСА_1 обліковується земельна ділянка площею 0,1406 га.

У цьому ж листі позивачці роз`яснено, що для оформлення документів по посвідченню права власності на зазначену земельну ділянку їй необхідно разом з співвласником житлового будинку укласти договір з ліцензованою землевпорядною організацією про проведення геодезичної зйомки земельної ділянки, подати заяви та збірний кадастровий план земельної ділянки на розгляд сесії селищної ради для надання дозволу на оформлення проекту відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с.11-13).

Отже, з наведеного слідує, що за дворогосподарством АДРЕСА_1 обліковується земельна ділянка площею 0,1406 га, право власності на яку сторонами у встановленому законом порядку не набуто, що стверджується вище зазначеним листом та доданими до нього витягом з матеріалів інвентаризації та генеральним планом.

В матеріалах справи відсутні докази, що сторони, на час розгляду справи судом першої інстанції, були співвласниками спірної земельної ділянки.

Також судом установлено, що час набуття сторонами права спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 , діяли положення Земельного кодексу Української РСР в редакції 1970 року.

Так, відповідно до ст.ст.90-91 ЗК УРСР (в редакції 1970), на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок.

Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов`язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок.

Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому ст.167 цього ж Кодексу.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільноправових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право

користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI ( 1702-17 ).

Підпункт "ґ" пункту 18 в редакції Постанови Верховного Суду N 2 ( v0002700-10 ) від 19.03.2010 \

Отже, враховуючи вище наведені норми закону та період набуття сторонами права власності на будівлю, до них перейшла в користування і земельна ділянка, на якій ця будівля розташована. Сторони цією земельною ділянкою користуються спільно. Порядок користування спірною земельною ділянкою ними не визначався і згоди щодо користування такою між сторонами досягнуто не було.

Однак вирішуючи зазначений спір про встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд першої інстанції помилково виходив із того, що спірна земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності сторін, у зв`язку з чим безпідставно застосував положення ч.1 ст.86, ч.3 ст. 88 ЗК України, якими передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації.

А тому застосовуючи наведені норми закону (ст.ст.86-88 ЗК України), та за відсутності в матеріалах справи доказів щодо належності сторонам спірної земельної ділянки на праві власності, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визначення розміру часток співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,1406 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , відведену для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , його господарських будівель та споруд, встановивши їх у наступних частках/розмірах : за ОСОБА_1 ѕ частини земельної ділянки і за ОСОБА_2 ј частини земельної ділянки. А також про встановлення порядку користування цією земельною ділянкою шляхом виділення в натурі (на місцевості) визначених сторонам часток в межах та конфігурації, що визначені першим варіантом порядку користування земельною ділянкою (Додаток №2 до висновку експерта).

Отже, задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, в порушення вимог ст.264 ЦПК України, не визначився з характером спірних правовідносин, не встановив, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися позовні вимоги ОСОБА_1 щодо перебування спірної земельної ділянки у спільній сумісній власності сторін, та якими доказами вони підтверджуються, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, у зв`язку з чим помилково дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є : неповне з`ясування обставини, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на наведене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 (правонаступника відповідача ОСОБА_2 ) слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, які документально підтверджені, в розмірі 826,80 грн (т.1 а.с.227).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , третьої особи Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою шляхом визначення часток співвласників земельних ділянок та виділення їх в натурі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 826 гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач Судді