Постанова

Іменем України

23 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 709/1900/17

провадження № 61-42230св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Канівці»,

відповідачі: ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «Гранекс-Черкаси», державний реєстратор виконавчого комітету Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області,

третя особа - відділ у Чорнобаївському районі головного управління держгеокадастру у Черкаській області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Гранекс-Черкаси» на постанову апеляційного суду Черкаської області від 10 липня

2018 рокуу складі колегії суддів: Ювшина В. І., Вініченка Б. Б., Храпка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Канівці» (далі - СТОВ «Канівці») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Гранекс-Черкаси» (далі - ТОВ «Гранекс-Черкаси»), державного реєстратора виконавчого комітету Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, третя особа - відділ у Чорнобаївському районі головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, про визнання договору оренди землі недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію цього договору, визнання договору оренди землі поновленим.

Позовна заява мотивована тим, що 01 липня 2007 року між СТОВ «Канівці» та ОСОБА_1 , укладено договір оренди землі загальною площею 3,2397 га, у тому числі рілля 3,2397 га (кадастровий номер :03:000:1113), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Великоканівецької сільської ради, строком до 01 липня 2017 року, який зареєстрований у Чорнобаївському районному відділі Черкаської філії центру ДЗК.

18 квітня 2017 року СТОВ «Канівці» направило ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір скористатися переважним правом на оренду, крім того надало проект додаткової угоди.

27 квітня 2017 року ОСОБА_1 надав відповідь на дане звернення.

СТОВ «Канівці» продовжувало користуватися спірною земельною ділянкою і після 02 липня 2017 року, як сумлінний орендар. Протягом одного місяця після закінчення договору ОСОБА_1 не звертався до СТОВ «Канівці» з листом щодо заперечень в поновленні цього договору та подальшому користуванні позивачем спірної земельної ділянки.

Проте СТОВ «Канівці» стало відомо, що 30 травня 2017 року ОСОБА_1 спірну земельну ділянку передав в оренду ТОВ «Гранекс-Черкаси» відповідно до договору оренди земельної ділянки від 30 травня 2017 року на строк 10 років державна реєстрація якого здійснена державним реєстратором виконавчого комітету Денгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Скляр Т. А.

СТОВ «Канівці» просило:

- визнати недійсним договір оренди землі за кадастровим номером :03:000:1113, укладений 30 травня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Гранекс-Черкаси»;

- скасувати рішення прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області

Скляр Т. А. про державну реєстрацію права та їх обтяжень: індексний номер 35531299, від 06 червня 2017 року про реєстрацію права оренди земельної ділянки загальною площею, 3,0756 га (кадастровий номер :03:000:1113) за ТОВ «Гранекс-Черкаси»;

- визнати поновленим договір оренди землі від 01 липня 2007 року, укладений між СТОВ «Канівці» та ОСОБА_1 , зареєстрований 02 липня 2007 року у Чорнобаївському районному відділі Черкаської філії центру ДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис за № 39, на той самий строк, а саме на 10 років, і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором;

- стягнути з відповідачів пропорційно на користь СТОВ «Канівці» судовий збір.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 лютого

2018 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про: визнання недійсним договір оренди землі за кадастровим номером :03:000:1113, укладений 30 травня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Гранекс-Черкаси»; скасування рішення прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Скляр Т. А. про державну реєстрацію права та їх обтяжень: індексний номер 35531299, від 06 червня 2017 року про реєстрацію права оренди земельної ділянки загальною площею, 3,0756 га (кадастровий номер :03:000:1113) за ТОВ «Гранекс-Черкаси». Повернуто СТОВ «Канівці» частину судового збору у розмірі 3 200,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову СТОВ «Канівці» до ОСОБА_1 , ТОВ «Гранекс-Черкаси» в частині визнання договору оренди землі поновленим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що за наявності письмового повідомлення позивача про намір реалізувати переважне право орендодавець повідомив останнього про не бажання продовжувати договір оренди земельної ділянки та уклав інший договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Гранекс-Черкаси», на умовах більш вигідних, ніж запропонував позивач, а тому порушення переважного права позивача на укладення договору оренди земельної ділянки не відбулося.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу СТОВ «Канівці» задоволено.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 лютого

2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Визнано поновленим договір оренди землі від 01 липня 2007 року між СТОВ «Канівці» та ОСОБА_1 , зареєстрований 02 липня 2007 року у Чорнобаївському районному відділі Черкаської філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 39.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СТОВ «Канівці» судовий збір у розмірі

2 436,00 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що договір оренди землі від 01 липня 2007 року відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» був поновленим, оскільки СТОВ «Канівці» направило

ОСОБА_1 повідомлення про намір продовжити строк його дії, а орендодавець не навів обґрунтувань (із зазначенням конкретних та чітких підстав) відмови в поновленні договору. Факт укладання ОСОБА_1 договору оренди землі з ТОВ «Гранекс-Черкаси» свідчить про небажання орендодавця узгоджувати умови оренди з попереднім орендарем або пропонувати свої умови оренди. Недобросовісна поведінка ОСОБА_1 позбавила СТОВ «Канівці» можливості реалізувати своє переважне право на продовження оренди земельної ділянки.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

10 серпня 2018 року ТОВ «Гранекс-Черкаси» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року та залишити в силі рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 лютого

2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що адвокат Щербак А. В. не мав достатнього обсягу повноважень на підписання апеляційної скарги від імені СТОВ «Канівці». Апеляційним судом не враховано, що ОСОБА_1 висловив свою незгоду на продовження дії договору оренди від 01 липня 2007 року, а реалізація переважного права на поновлення оренди земельної ділянки можлива лише за наявності волевиявлення орендодавця. Крім того, ТОВ «Гранекс-Черкаси» запропонувало орендодавцю більш вигідніші умови оренди належної йому земельної ділянки.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Чорнобаївського районного суду Черкаської області.

У вересні 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ТОВ «Гранекс-Черкаси» на постанову апеляційного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого

2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи

За договором оренди землі від 01 липня 2007 року (далі - Договір оренди) ОСОБА_1 передав, а СТОВ «Канівці» прийняло у платне користування земельну ділянку площею 3,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Великоканівецької сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, строком на 10 років.

Пунктом 8 Договору оренди передбачено, що орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

02 липня 2007 року зазначений Договір оренди зареєстровано Чорнобаївським відділом ДП «Центр ДЗК», про що вчинено запис у Державному реєстрі земель за № 39.

У квітні 2017 року, тобто під час дії Договору оренди, СТОВ «Канівці» направило ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк з проектом додаткової угоди.

27 квітня 2017 року ОСОБА_1 повідомив СТОВ «Канівці» про те, що не має наміру укладати договорі оренди землі із СТОВ «Канівці» чи поновлювати вже існуючий договір шляхом підписання додаткової угоди. Просив після закінчення дії договору оренди землі, повернути належну йому земельну ділянку.

30 травня 2017 року ОСОБА_1 передав ТОВ «Гранекс-Черкаси» в оренду ту ж саму земельну ділянку строком на 10 років.

Вчастині розміру орендної плати ТОВ «Гранекс-Черкаси» запропонувало власнику земельної ділянки 9,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тоді як позивач - 1,5 %.

02 січня 2018 року ОСОБА_1 та ТОВ «Гранекс-Черкаси»уклали угоду про припинення договору оренди земельної ділянки від 30 травня2017 року.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив із того, що договір оренди землі від 01 липня 2007 року відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» був поновленим, оскільки СТОВ «Канівці» направило

ОСОБА_1 повідомлення про намір продовжити строк його дії, а орендодавець не навів обґрунтувань (із зазначенням конкретних та чітких підстав) відмови в поновленні договору. Факт укладання ОСОБА_1 договору оренди землі з ТОВ «Гранекс-Черкаси» свідчить про небажання орендодавця узгоджувати умови оренди з попереднім орендарем або пропонувати свої умови оренди. Недобросовісна поведінка ОСОБА_1 позбавила СТОВ «Канівці» можливості реалізувати своє переважне право на продовження оренди земельної ділянки.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 вказаного Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) після закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами другою-п?ятою цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень на поновлення договору оренди землі.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Зазначене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18).

Отже, за наявності вираженого волевиявлення орендодавця на відмову від продовження оренди та заявленої вимоги власника про повернення земельної ділянки, направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не може бути підставою для поновлення орендних відносин між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог СТОВ «Канівці» про визнання договору оренди землі поновленим, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої статтею 33 Закону України «Про оренду землі» процедури та за наявності волевиявлення сторін, тоді як в цій справі відсутнє відповідне волевиявлення орендодавця. При цьому судом враховано, що СТОВ «Канівці» запропонувало ОСОБА_1 гірші умови оренди, ніж це зробило ТОВ «Гранекс-Черкаси».

Наведені висновки суду в цій справі узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 22 травня 2019 року у справі № 709/1899/17 (провадження № 61-41963св18), від 20 травня 2020 року у справі № 709/1903/17 (провадження № 61-47117св18) та від 01 липня 2020 року у справі № 709/2131/17 (провадження № 61-40726св18), в яких спірні правовідносини були подібними (СТОВ «Канівці» пред`явлено позови до орендодавців, ТОВ «Гранекс-Черкаси» про визнання недійсними договорів оренди землі, скасування рішень про їх державну реєстрацію, визнання договорів оренди землі поновленими).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76 - 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд помилково вважав, що необґрунтування причини відмови в поновленні договору оренди є підставою для його поновлення, не врахував волевиявлення ОСОБА_1 не продовжувати дію договору оренди з позивачем і наміру власника земельної ділянки використовувати її з більшою ефективністю.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не спростував належним чином обставин, встановлених місцевим судом, тобто фактично необґрунтовано переоцінив докази, які були оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог закону, у зв`язку з чим скасував законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до статті 413 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, воно підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання касаційної скарги ТОВ «Гранекс-Черкаси» сплатило 3 524,00 грн, які підлягають стягненню з позивача на його користь.

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Гранекс-Черкаси» задовольнити.

Постанову апеляційного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року скасувати та залишити в силі рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2018 року.

Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Канівці» () на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Гранекс-Черкаси» () 3 524,00 (три тисячі п`ятсот двадцять чотири) грн судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун