ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/742/20 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря - Боднар Р.В.

з участю - позивача ОСОБА_1 , адвоката Бутрина С.В.,

представника відповідачки адвоката Черніцького І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 червня 2020 року (головуючий суддя Вийванко О.М., повний текст рішення складено 11 червня 2020 року) у справі № 607/21810/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила права на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В обгрунтування позову зазначила, що відповідачка ОСОБА_2 є її невісткою, 23.11.2011 року вона, як член сімї, була зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить їй на праві власності. У вказаному житловому будинку, крім відповідачки зареєстровані вона, як власник житлового будинку, її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та двоє її малолітніх внуків ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Починаючи з лютого 2018 року відповідачка забравши всі свої особисті речі, документи та майно домашнього вжитку проживає в житловому будинку своїх батьків по АДРЕСА_2 і житловим будинком АДРЕСА_1 не користується.

Факт не проживання у її власному будинку відповідачки з лютого 2018 року підтверджується позовною заявою про розірвання шлюбу до відповідача ОСОБА_3 /її сина/ в Тернопільський міськрайонний суд, де вона зазначила своє місце проживання с. Марянівка, Тернопільського району, ухвалою про відкриття провадження по даній справі від 08.08.2019 р., двома актами Настасівської сільської Ради Тернопільського району за № 1570 від 05.09.2019 р. та двома довідками № 1571 від 05.09.2019 р., що видані виконкомом Настасівської сільської Ради, Тернопільського району, довідкою № 948 від 24.07.2019 р. про склад сім`ї на прізвище ОСОБА_6 , що видана Настасівською сільською Радою про проживання відповідачки ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 .

Посилаючись на наведене, позивачка, з підстав ч.2 ст. 405 ЦК України, просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що при постановленні рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не досліджено дійсні обставини справи, не взято до уваги показання свідків, які були допитані в судовому засіданні та не надано їм юридичної оцінки, безпідставно взято до уваги свідчення свідків, які не мають жодного відношення до справи. При поданні позовної заяви нею до позовної заяви та в подальшому подано ряд письмових доказів, що підтверджують не проживання відповідачки більше одного року у її житловому приміщенні, однак суд їх не досліджував у рішенні не дав їм правової оцінки.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали, представник відповідачки її заперечив, вважає, що рішення суду є законним, обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про державну реєстрацію прав, ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 .

Син позивача ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 17.05.2005 року, який був розірваний 03.10.2019 року на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, справа №607/18182/19.

Від даного шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилося двоє дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5

23.11.2011 року відповідачка ОСОБА_2 , як член сім`ї зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . У вказаному житловому будинку крім відповідачки ОСОБА_2 зареєстровані син позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та двоє моїх малолітніх внуків ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що згідно показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 відповідачка ОСОБА_2 у будинку позивача АДРЕСА_1 проживала до травня - червня 2019 року, у ньому не проживає у зв`язку з виїздом за межі території України - в Польщу; розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є безумовною підставою для визнання останньої такою, що втратила право користування спірним житлом; позивачем не доведено факт не проживання відповідача у спірному будинку понад один рік без поважних причин.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач на підтвердження своїх вимог надала суду ряд письмових доказів, зокрема: дві довідки з Настасівської сільської Ради від 05.09.2019 р. за № 1571, 1572, з яких вбачається, що ОСОБА_2 / відповідач/ разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 більше одного року; два акта обстеження житлових умов від 05.09.2019 р. за № 1570 представниками Настасівської сільської Ради про те, що ОСОБА_2 разом з дітьми не проживає у житловому будинку більше одного року; довідку з Настасівської сільської Ради від 25.07.2019 р. під № 949 про те, що ОСОБА_2 разом з дітьми проживає без реєстрації в с. Марянівка, Тернопільського району; довідку з вищеназваної сільської Ради від 24.07.2019 за № 948, згідно якої до складу сім`ї ОСОБА_6 /матері ОСОБА_2 /, яка проживає в АДРЕСА_2 входять ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; довідку з КЗ НВК « Марянівська загальноосвітня школа 1 ступеня- ДНЗ, з якої вбачається, що ОСОБА_5 був прийнятий у різновікову групу ЗДО НВК « Марянівська ЗОШ 1 ступеня з серпня 2018 р. по червень 2019 р., довідку з Настасівської ЗОШ 1-111 ступенів від 05.09.2019 р. за № 38, з якої вбачається, що з слів матері ОСОБА_2 син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 не готовий до школи і буде відвідувати ДНЗ Марянівської ЗОШ 1 ст. і там піде в шкоду.

Проте, в порушення ст. 89 ЦПК України, яка передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ст. ст. 263, 265 ЦПК України зазначені докази не оцінив, не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , взагалі не зазначивши у судовому рішенні про їх допит.

Зазначені обставини, згідно ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно довідок Настасівської сільської Ради від 05.09.2019 р. за № 1571, 1572, які складені на підставі Актів від 05.09.2019 року за №1570 ОСОБА_2 разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 більше одного року.

Відповідно до довідки Настасівської сільської Ради від 24.07.2019 року за № 948 ОСОБА_2 разом з дітьми проживає без реєстрації в с. Марянівка, Тернопільського району і є членом сім`ї ОСОБА_6 .

За даними довідки КЗ НВК « Марянівська загальноосвітня школа 1 ступеня- ДНЗ ОСОБА_5 був прийнятий у різновікову групу ЗДО НВК Марянівська ЗОШ 1 ступеня з серпня 2018 р. по червень 2019 р.

Відповідно до наявної у справі позовної заяви позивачки про розірвання шлюбу, ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 08.08.2019 року про відкриття провадження у справі № 607/18182/19, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03.10.2019 року ОСОБА_2 у позовній заяві про розірвання шлюбу із ОСОБА_3 (сином позивачки) зазначила свою адресу - с. Марянівка, Тернопільського району, на обгрунтування позову вказала, що між подружжям припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство, згідно рішення суду сторони тривалий час не проживають сім`єю не ведуть спільного господарства, не пов`язані сімейним побутом.

Згідно показань свідків зі сторони позивача - ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , що є найближчими сусідами позивачки ОСОБА_1 , інвалідами, постійно перебувають в дома, біля двох років відповідачка ОСОБА_2 в господарстві позивача не проживає так як вона з 2018 року з дітьми переїхала проживати до своєї матері ОСОБА_6 в с. Марянівку, Тернопільського району, а її чоловік ОСОБА_15 за цей період часу неодноразово передавав в с. Марянівку своїм дітям посилки та різні передачі.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені докази з достовірністю стверджують про те, що відповідачка більше року без поважних причин - із лютого 2018 року не проживає у будинку позивачки, з цього часу її місцем проживання є с. Мар`янівка Тернопільської області, де малолітній син ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 з серпня 2018 року відвідував дошкільний навчальний заклад, а тому позов слід задовольнити, визнавши ОСОБА_2 такою, що втратила права на користування житлом позивача.

Згідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Колегія суддів не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оскільки вони повністю спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами та показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , що є найближчими сусідами позивачки ОСОБА_1 , які поясними, що біля двох років відповідачка ОСОБА_2 у будинку позивачки не проживає, так як з 2018 року з дітьми переїхала проживати до своєї матері ОСОБА_6 в с. Марянівку, Тернопільського району.

Стосовно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.2, 376, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в суді першої і апеляційної інстанції в сумі 1921 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді