Справа № 185/988/20
Провадження № 2/185/1851/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 жовтня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., представника відповідача адвоката Приходько М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просив суд ухвалити рішення яким стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість у розмірі 123644.47 грн. за кредитним договором б/н від 19 травня 2010 року та судові витрати по справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 19.05.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 7100.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач свої зобов`язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі. Однак, відповідач не виконав належним чином умови укладеного договору, в результаті чого станом на 15.12.2019 року виникла заборгованість у розмірі 123644.47 грн., яка складається з наступного:

38764.96 грн. заборгованість за тілом кредиту;

в т.ч. 0.00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту;

38764.96 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0.00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

0.00 грн. заборгованість за простроченими відсотками;

6779.96 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625:

71735.53 грн. нарахована пеня;

0.00 грн. нарахованої комісії;

500.00 грн. штраф (фіксована частина);

5864.02 грн. штраф (процентна складова).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений. Також в позові зазначив, що просить суд, розглядати справу за його відсутності, та в разі неявки відповідача, не заперечує проти винесення судом заочного рішення.

Представник відповідача, в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, обґрунтовуючи свою позицію посилався на обставини викладені у відзиві та зазначив, що 12.12.2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалене рішення по справі № 185/2235/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до відповідача про стягнення заборгованості. Суть спору полягала у тому, що позивач вимагав стягнути з відповідача заборгованість за тим же самим кредитним договором № б/н від 19.05.2010 року, станом на 28.02.2019 року в загальному розмірі 52293.39 грн., з якої: 10491.38 грн. заборгованість за тілом кредиту; 15613.08 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 22249.20 грн. заборгованість за пенею; 973.38 грн. нараховані пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500.00 грн. штраф (фіксована частина); 2466.35 грн. штраф (процентна складова).

В результаті розгляду даної справи, Павлоградький міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення, яке набрало законної сили, та яким вищевказані позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за тим же самим кредитним договором, № б/н від 19 травня 2010 року, а саме тіло кредиту у розмірі 26104.46 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог (про стягнення пені та штрафів, які пораховані станом на 28.02.2019 року) - судом було відмовлено.

На підтвердження даних обставин, відповідачем було надано суду копію рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 року по справі № 185/2235/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до відповідача про стягнення заборгованості, яке набрало чинності.

Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що слід закрити провадження у справі в частині позовних вимог позивача до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.05.2010 року, яка нарахована станом на 28.02.2019 року, так як зазначені позовні вимоги були предметом розгляду в іншій цивільній справі № 185/2235/19 по якій є рішення суду, що набрало законної сили з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, про що судом було постановлено ухвалу від 09.10.2020 року.

Щодо частини позовних вимог позивача до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.05.2010 року, яка нарахована станом за період з 01.03.2019 року по 15.12.2019 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення у зв`язку із наступним.

Відповідно до змісту ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.05.2010 відповідач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, а саме грошових коштів, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву № б/н згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

З вищевказаної анкети-заяви вбачається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивачем надано суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», згідно якого від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD») залежать: пільговий період кредитування, базова процентна ставка на місяць, розмір обов`язкового щомісячного платежу, розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, розмір комісії за кредитне обслуговування карти. Розмір штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань є однаковим для кожного з перерахованих видів платіжних карт і становить 500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Також банком надано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "Приватбанк".

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві відповідача від 19.05.2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, пеню, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, CONTRACT», «Універсальна GOLD» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Таким чином, у цій справі відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів, збільшених процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань відповідно до розрахунку позивача.

Отже за відсутності визначеного договором порядку нарахування відсотків, пені, штрафів за користування кредитом зазначені позовні вимоги банку є необґрунтованими.

Також, із наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач у період з 29.02.2019 року по 15.12.2019 року не здійснював зняття кредитних коштів чи будь-які витрати по картковому рахунку. Тому суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача в частині стягнення тіла кредиту за період з 01.03.2019 року по 15.12.2019 року. Позивачем на надано доказів того, що відповідач укладала з АТ КБ «Приватбанк» інші кредитні договори.

Керуючись ст.71, 81, 82, 263, 264, 265 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 2102.00 грн. покласти на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Дніпровському апеляційному суду.

Суддя:В. О. Головін