Справа № 409/3113/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року смт Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Є.О.

при секретареві Савенко Т.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Карягіна А.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь з урахуванням індексу інфляції суму боргу в розмірі 369966,92 грн., три відсотки річних від суми боргу в розмірі 14010,88 грн. та суму судового збору в розмірі 3829,78 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказала, що 21 липня 2015 року між нею та відповідачем був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання у власність боржнику грошових коштів в розмірі 12000,00 доларів США або 96000,00 грн. Відповідно до умов позики в розписці зазначено, що відповідач взяв у борг 12000,00 доларів США або 96000,00 грн та зобов`язався повернути борг у листопаді-грудні 2015 року. В порушення строку, зазначеного в розписці, відповідач борг не повернув.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Також позивач пояснила, що відповідач гроші брав у її батька - ОСОБА_3 , який у 2015 році помер. Після смерті батька вона приїхала до відповідача та попросила з батькової розписки передати борг їй. Наприкінці 2015 року вона звернулась до відповідача та той переписав розписку. Гроші батькові відповідач винен з 2005 року. Спадщину після смерті батька вона не приймала, її прийняв її брат, який знає про цей судовий процес. Вказувала, що за останньою розпискою відповідач винен був 12000,00 доларів США.

Відповідач в суді підтвердив факт, що брав гроші в борг у батька позивача в сумі 25000,00 грн. Це було давно. Вони з батьком позивача домовлялись, що борг останній буде забирати зерном. Зерном борг батько позивача забирав до того, поки не захворів. Борг йому він не повернув на суму 25000,00 грн., тоді це було 5000,00 доларів. Вказував, що додану до позову розписку він написав під тиском, коли до нього приїжджали особи на чорному джипі від позивача. Вони представились бійцями батальйону «Айдар», вивезли його до лісу, де він написав розписку під їх диктовку. Розписку вони у нього взяли, кому передали - йому не відомо. На початку розгляду справи погоджувався повернути гроші, які заборгував, проте не одразу.

Судом неодноразово за клопотанням сторін надавався строк для врегулювання спору мирним шляхом, однак вони не змогли дійти згоди, у зв`язку з чим наприкінці розгляду справи представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні вимог позивача, наголошуючи на тому, що його довіритель грошові кошти у ОСОБА_1 не брав, правові підстави для стягнення боргу відсутні.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В суді позивач стверджувала, що грошові кошти, зазначені у долученій до позовної заяви розписки відповідача від 21.07.2015, останній брав у борг не у неї, а її покійного батька.

Обставину отримання грошей в борг у батька позивача в судовому засіданні визнав й відповідач.

Цей же факт підтверджується розпискою відповідача від 21.07.2015 (оригінал розписки був оглянутий в судовому засіданні), з якої нічого не йдеться, що відповідач брав у борг гроші саме у позивача.

Наведене переконало суд, що правовідносини з надання та отримання позики виникли саме між покійним батьком позивача та відповідачем, а не між сторонами у справі.

За таких обставин суд погоджується з доводами представника відповідача, що для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні правові підстави, тому цей позов є необґрунтованим.

Не мають правового значення для вирішення справи й доводи позивача про те, що борг відповідача перед її батьком останній добровільно переписав на неї, видавши відповідну розписку. Дана обставина не змінює сутності зобов`язання, яке виникло у відповідача перед її покійним батьком ОСОБА_3 , тим більше, що воно входить до спадкових прав, які позивач після батька не приймала та не оформлювала, у зв`язку з чим вона на цей час не набула права вимагати повернення боргу від відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 , у задоволенні її позову до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , про стягнення боргу за договором позики та процентів у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України, яке може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання та підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 28 вересня 2020 року.

Головуючий: