Справа № 338/814/18
Провадження № 22-ц/4808/839/20
Головуючий у 1 інстанції Круль І. В.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Максюта І.О.,

секретаря Петріва Д.М.

за участю представника апелянта ОСОБА_1

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу кредитної спілки «Станіславська» на ухвалу Богородчанського районного суду від 13 травня 2020 року у складі судді Круль І.В., постановлену у смт. Богородчани, у справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про розстрочення виконання рішення Богородчанського районного суду від 08 липня 2019 року, у справі за позовом кредитної спілки «Станіславська» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року кредитна спілка «Станіславська» (далі КС «Станіславська») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором № 953 від 26 листопада 2010 року.

Рішенням Богородчанського районного суду від 08 липня 2019 року, зміненим постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь КС «Станіславська» заборгованість за кредитним договором №953 від 26 листопада 2010 року (станом на 26 листопада 2018 року) в розмірі 137 988,27 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 46 597,16 грн.

У березні 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися до суду із заявою про розстрочення виконання рішення Богородчанського районного суду від 08 липня 2019 року.

Заяву мотивували тим, що вони немає можливості належним чином провадити власну підприємницьку діяльність та отримувати доходи для виконання своїх зобов`язань, оскільки в Україні введено карантин та обмежено підприємницьку діяльність. Наймані працівники перебувають вдома на самоізоляції, на роботу не виходять, а виробництво повністю зупинено.

У зв`язку з наведеним просять заяву задоволити та розстрочити виконання рішення Богородчанського районного суду від 08 липня 2019 року рівними частками, починаючи з 20 квітня 2020 року по 20 листопада 2020 року.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 13 травня 2020 року заяву задоволено.

Розстрочено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виконання рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2019 року, яке змінене постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, у справі № 338/814/18 за позовом КС «Станіславська» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором № 953 від 26 листопада 2010 року (станом на 26 листопада 2018 року), яким з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто на користь КС «Станіславська» заборгованість в розмірі 137 988,27 грн та заборгованість по процентах за користування кредитними коштами станом на 18 травня 2018 року в розмірі 46 597,16 грн, всього на загальну суму 184 585,43 грн, рівними частинами, починаючи з 20 квітня 2020 року по 20 листопада 2020 року, а саме:

до 20 травня 2020 року - в сумі 26 369,34 грн;

до 20 червня 2020 року - в сумі 26 369,34 грн;

до 20 липня 2020 року - в сумі 26 369,34 грн;

до 20 серпня 2020 року - в сумі 26 369,34 грн;

до 20 вересня 2020 року - в сумі 26 369,34 грн;

до 20 жовтня 2020 року - в сумі 26 369,34 грн;

до 20 листопада 2020 року - в сумі 26 369,34 грн.

В апеляційній скарзі на дану ухвалу КС «Станіславська» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що заборгованість, яка вказана у виконавчому документі, виконання якого хочуть розстрочити відповідачі, фактично, виникла ще станом на 18 травня 2018 року. Вже два роки сума боргу не змінювалася, жодних додаткових дорахувань по даному договору КС «Станіславська» не здійснювала. Тобто, вказана заборгованість виникла ще задовго до введення карантину. Судове рішення, яке набрало законної сили ще 20 листопада 2019 року в добровільному порядку відповідачами по даний час не виконане. За цей час, після пред`явлення позовної заяви до суду, відповідачі не здійснили жодної сплати для погашення даної заборгованості. І тільки перед судовим розглядом справи призначеного на 13 травня 2020 року ОСОБА_2 здійснила часткову сплату в сумі 26 400,00 грн.

Вказує, що матеріали справи не містять підтверджуючих документів про наявність обставин, що звільняють відповідачів по справі від відповідальності за невиконання судового рішення. Таких документів відповідачами до суду не надано.

Вважає, що заява про розстрочення виконання рішення є не що інше, як спроба відповідачів звільнитися від відповідальності за невиконання зобов`язань через проблеми, що виникли давно, ще в 2018 році, які не охоплюються періодом карантину.

Зазначає, що ОСОБА_2 являється власницею ліквідного майна, примусова реалізація якого дасть можливість здійснити сплату по вказаній заборгованості без розстрочення виконання рішення.

У зв`язку з наведеним просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у розстроченні рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2019 року.

ОСОБА_2 , ОСОБА_4 подали відзив на апеляційну скаргу та вказали, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки суд, виконавши всі вимоги чинного законодавства, вирішив справу згідно з нормами процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду представник КС «Станіславська» - Тарнавський Г.М. апеляційну скаргу підтримав з вищенаведених підстав.

ОСОБА_2 , її представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про розстрочення рішення Богородчанського районного суду від 08 липня 2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення на території України карантину та встановлення режиму надзвичайної ситуації в Івано-Франківській області ускладнювали можливість виконання рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Богородчанського районного суду від 08 липня 2019 року у справі № 338/814/18 позов КС «Станіславська» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь КС «Станіславська» заборгованість за кредитним договором № 953 від 26 листопада 2010 року (станом на 26 листопада 2018 року) в розмірі 137 988,27 грн та заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 75 631,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь КС «Станіславська» судовий збір в сумі по 1 594,21 грн з кожного.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року рішення Богородчанського районного суду від 08 липня 2019 року змінено в частині розміру стягнутих процентів за користування кредитом та судових витрат - стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь КС «Станіславська» проценти за користування кредитними коштами станом на 18 травня 2018 року в розмірі 46 597,16 грн, а також судові витрати по 923 грн з кожного.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, п`ятої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Системний аналіз зазначеної норми законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статті 435 ЦПК України є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 Постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

В спірному випадку, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , звертаючись до суду із заявою про розстрочення виконання рішення, мотивували її тим, що в Україні введено карантин та обмежено підприємницьку діяльність, у зв`язку з чим вони не в змозі належним чином провадити власну підприємницьку діяльність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», із наступними змінами внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2020 року №255, від 22 квітня 2020 року №291, від 20 травня 2020 року №392, від 17 червня 2020 року №500 установлено з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», із наступними змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року №760 установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 1 серпня до 31 жовтня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя карантин, продовживши на всій території України дію карантину встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Введені в державі заходи на час винесення ухвали суду, мали обмежувальний характер в частині повноти та свободи здійснення підприємницької діяльності, що в даному випадку, можна розцінювати як обставину, яка може бути підставою для розстрочення.

Крім того, судом враховується і те, що на виконання ухвали Богородчанського районного суду від 13 травня 2020 року про розстрочення виконання рішення ОСОБА_2 здійснювала щомісячну оплату на погашення заборгованості у червні - серпні 2020 року у сумі визначеній ухвалою.

Доводи апеляційної скарги про те, щоОСОБА_2 являється власницею ліквідного майна, примусова реалізація якого дасть можливість здійснити сплату по вказаній заборгованості без розстрочення виконання рішення, в даному випадку, не можуть бути підставою для задоволення скарги, оскільки заявники належним чином виконують ухвалу Богородчанського районного суду від 13 травня 2020 року про розстрочення судового рішення, що також призведе до погашення боргу. У випадку невиконання ними чи неналежного виконання даної ухвали, КС «Станіславська» має право звернути судове рішення до примусового виконання.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстав для її скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу кредитної спілки «Станіславська» залишити без задоволення.

Ухвалу Богородчанського районного суду від 13 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: М.Д. Горейко

І.О. Максюта