ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Херсон

номер справи: 658/3906/17

номер провадження: 22-ц/819/1403/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Радченка С.В.,

Семиженка Г.В.,

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Подіновської Г.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 липня 2010 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 23 липня 2010 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердила, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого угодою ліміту, а остання своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 31 серпня 2017 року становить 76017,68 грн, із яких: 5071,45 грн - заборгованість за кредитом, 63651,15 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3199 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 3596,08 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 липня 2020 року в задоволені позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності для звернення до суду із вимогами до позичальника за кредитним договором, мотивовано тим, що останній платіж відповідач здійснила 23.04.2014 року та з того часу не користувалась карткою про що Банк не міг не знати. При цьому суд першої інстанції врахував, що із даним позовом банк звернувся до суду у жовтні 2017 року, а отже Банк пропустив строк на звернення до суду з позовними вимогами, оскільки з боку відповідача не було вчинено дій спрямованих на визнання боргу, а строк дії картки не продовжувався.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з вирішенням питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду щодо застосування до спірних правовідносин позовної давності без врахування строку дії платіжної картки, не відповідають положенням цивільного законодавства та умовам укладеного сторонами кредитного договору.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач її доводи не визнала, вважає висновок суду щодо спливу позовної давності у спірних правовідносинах правильним, а твердження позивача такими, що не відповідають положенням цивільного законодавства, що ці правовідносини регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 липня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7)

У вказаній анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. З договором про надання банківських послуг до його укладення ознайомлена та погоджується з його умовами.

Анкета-заява не містить умов щодо сплати процентів, пені, штрафів та строку дії договору.

До позовної заяви позивач додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». (а.с.8)

Однак, вказаний витяг не містить даних про ознайомлення ОСОБА_1 з наведеними тарифами. Крім того, наданий позивачем витяг містить чотири види тарифів для кредитних карт «Універсальна» ( «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD»), а анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підписана ОСОБА_1 23 липня 2010 року, не містить відомостей, якого саме виду платіжну кредитну карту «Універсальна» вона отримала, та з якими тарифами була ознайомлена.

За наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача перед банком станом на 31 серпня 2017 року становить 76017,68 грн, із яких: 5071,45 грн - заборгованість за кредитом, 63651,15 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3199 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 3596,08 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 5, 6).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у вказаній справі, з врахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, що висловлені Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131ус19) вказав, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

А тому на підставі зазначеного, першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23 липня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Фактично суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є безпідставними, однак взяв до уваги заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності та відмовив у задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду із вимогами до позичальника за кредитним договором.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необґрунтованістю.

У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.

Оскільки, вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, а також пенею та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами є безпідставними, рішення суду, яким відмовлено в задоволенні вказаних позовних вимог, в зв`язку з пропуском строку позовної давності, підлягає скасуванню, з ухваленнями нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за договором б/н від 23 липня 2010 року в зв`язку з їх безпідставністю.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 23 липня 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

З обставин справи слідує, що відповідач ОСОБА_1 не оспорювала факт підписання нею 23 липня 2010 року анкети-заяв.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З боку позичальника не спростовано факт відсутності заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5071,45 грн, про які заявлено банком у позовній заяві.

Колегія суддів не враховує заяву відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки анкета-заява підписана сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), а відсутність підпису позичальника в будь-яких Умовах та правилах надання банківських послуг, як в тих, що долучені банком до позовної заяви, так і в тих, на які посилається банк в апеляційній скарзі, дає підстави для висновку, що сторони не обумовили у письмовому вигляді строк повернення кредиту.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку з позичальника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 5071,45 гривень.

У зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору, розмір яких пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 264 грн ( із витребуваних 76017,68 грн стягненню підлягає сума в розмірі 5071,45 грн, що становить 6,6 %, тому із сплачених банком при подачі позову та апеляційної скарги 4000 грн судового збору стягненню підлягає 6,6%, що становить 264 грн (4000х6,6:100)),(а.с.39,186).

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 23 липня 2010 року в сумі 5071,45 гривень.

Це ж рішення, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за договором б/н від 23 липня 2010 року за пропуском строку позовної давності скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволені позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафу за договором б/н від 23 липня 2010 року відмовити за небезпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та розгляд справи судом апеляційної інстанції в сумі 264 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України..

Повне судове рішення складено 30 вересня 2020 року.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: С.В. Радченко

Г.В. Семиженко