Справа № 724/1152/20
Провадження № 2/724/360/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Руснак А.І.

за участі секретаря судового засідання: Філіпчука Д.В.

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хотині Чернівецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Даний об`єкт нерухомості належить їй згідно Договору дарування квартири від 04.09.2019 року, за реєстровим номером 1028. При цьому, її право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 250 від 04.09.2019 року.

Зазначає, що у вказаному помешканні проживали певний час, а саме до 2007 року, члени сім`ї колишнього власника, зокрема й донька колишнього власника ОСОБА_2 . Проте, в 2007 році відповідачка поїхала на заробітки за кордон й додому з тих пір не поверталась.

При цьому, фактично ОСОБА_2 не проживає за адресою реєстрації вже понад 13 років, вона добровільно, за власною ініціативою, без поважних причин, переїхала проживати до іншого помешкання, таким чином переставши проживати в квартирі АДРЕСА_1 .

При цьому вказує, що протягом вказаного часу, відповідач не з`являлася за адресою реєстрації та зовсім не приймала участі в сплаті комунальних послуг, ремонті та обслуговуванні квартири тощо.

Однак, незважаючи на те, що відповідач довгий час не проживає в належному позивачу житловому будинку, але натомість добровільно не знімається із реєстрації, мотивуючи це тим, що перебуває в Італії на заробітках та найближчими роками на Україну не повернеться.

На підставі вищевикладеного, а також те, що в майбутньому позивач планує продати квартиру, така ситуація створює для нього значні незручності, оскільки відлякує потенційних покупців, просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву, в якій просить слухати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задовольнити, не заперечує відносно винесення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомленою про день та час слухання справи, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов та заяви про розгляд справи у її відсутності суду не надала.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11).

Відповідно до довідки виконкому Хотинської міської ради № 2602 від 29.07.2020 року, ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_2 , однак в даній квартирі з 17.07.2007 року по даний час не проживає (а.с. 12).

Крім того, згідно Акту засвідчення факту не проживання в житловому будинку від 29.07.2020 року, ОСОБА_2 , 1990 року народження тривалий час, а саме із 17.07.2007 року по даний час не проживає (а.с. 13).

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Також ст. 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання.

Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_2 , однак за вказаною адресою не проживає починаючи із 2007 року.

На підставі ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені докази підтверджують те, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у вказаному будинку більше одного року, без поважних причин, тому суд вважає, що вона втратила право користування вказаним житлом.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 280-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_3 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_3 судовий збір у розмірі 840,80 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.10.2020 року.

Суддя: А.І. Руснак