Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6020/19 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О.С.
Категорія 72 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/6020/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 червня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування вимог зазначила, що вона з 08.11.2011 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 07.09.2017 шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дитину для подальшого виховання залишено при матері - ОСОБА_1 , а також вирішено питання про стягнення аліментів. Зазначила, що після розірвання шлюбу відповідач крім аліментів, які платив невчасно, іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав та не надає, життям дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні. Вказала, що син має статус «дитини-інваліда» та потребує домашнього догляду, щорічної госпіталізації для планового лікування у Житомирській обласній психіатричній лікарні №1, але відповідач добровільно не надає згоди на лікування, чим порушує право дитини на отримання медичної допомоги. Також посилалася на те, що батько дитини обізнаний про місце проживання дитини, перешкод з її боку у спілкуванні між батьком і сином не чинила, проте батьківські обов`язки ОСОБА_2 не виконує, у зв`язку із чим просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Узагальнені доводи скарги зводяться до надання оцінки пояснень та доводів сторін під час розгляду справи в суді першої інстанції. Позивач зазначає, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним батьківськими обов`язками. Вказує, що суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам про відмову відповідача надати згоду на лікування спільного сина, відсутність його звернень щодо порядку зустрічей із дитиною, посилається на те, що відповідач зловживає алкоголем і пожежа його житлового будинку 03.08.2016 сталася саме з його вини. Також посилається на те, що відповідач самоусунувся від виховання сина та своїми діями наносить шкоди життю та здоров`ю дитини, що проявляється у можливості вчасно надати медичну допомогу за відсутності його згоди. Зосереджує увагу на тому, що відповідач був на засіданні органу опіки та піклування, а тому, на її думку, попереджався про зміну ставлення до дитини. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Рябчун О.Д. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Відповідач ОСОБА_2 до апеляційного суду не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений шляхом публікації оголошення веб-порталі судової влади України.

Третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради направив до апеляційного суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України та доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі із 08.11.2011, від якого мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 11).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07.09.2017 шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дитину для подальшого виховання залишено при матері - ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно і до повноліття дитини, починаючи з 03.07.2017 (а.с.11).

Згідно Довідки від 01.03.2019 КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №5» Житомирської міської ради ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до довідок від 04.03.2019 та 16.10.2019 Корольовського ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 за виконавчим листом № 295/7148/17, виданого Богунським районним судом м. Житомира 07.09.2017, стягнуто аліменти за період з 01.07.2017 по 01.01.2019 (а.с.12, 58).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.10.2019 № 8.22-36/17/2019/90040 Корольовського ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області по ВП № 54688697 ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 7500, 00 грн. за період з 03.07.2017 по 01.10.2019 (а.с.101-102, 103).

ОСОБА_4 з 16.01.2020 працює в ФОП ОСОБА_5 кухарем, графік його роботи становить з 08:00 до 22:00 та за місцем роботи характеризується виключно позитивно а.с.107, 108).

Син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має статус «дитина інвалід», законним його представником є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 29.07.2016 УСЗН Богунської районної ради м. Житомира Житомирської області та має діагноз: ранній дитячий аутизм, що стверджується виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, направленням на госпіталізацію у психіатричну лікарню, консультативним висновком спеціаліста, медичним висновком про дитину-інваліда до 18 років №7/24, № 31. У зв`язку із наведеним дитина відвідує Житомирський дошкільний навчальний заклад №45 із 01.09.2016 та перебуває на інклюзивній формі навчання (а.с.13, 15-24, 46-49).

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 02.08.2017, останній надавав згоду на те, щоб його малолітнього сина періодично відповідно до стану здоров`я та діагнозу оглядали, проводили обстеження та спостереження лікарі, а також на проходження лікування та реабілітацію в реабілітаційних центрах на строк протягом одного року, а саме до 02.08.2018 (а.с.14).

Згідно Направлення на госпіталізацію у психіатричну лікарню від 13.12.2018 ОСОБА_3 потребує госпіталізації (в добровільному порядку) з метою обстеження, лікування та вирішення питання статусу «Дитини інваліда підгрупи А» (а.с. 15).

Виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування, відповідно до статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" надав згоду позивачу на госпіталізацію та лікування ОСОБА_3 у Житомирській обласній психіатричній лікарні №1, що стверджується листом № 21/60 від 03.01.2019 (а.с.25).

Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_2 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, з питання призначення йому днів та годин зустрічей із малолітнім сином не звертався (а.с.45).

Згідно Висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 05.02.2020 №14 комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки батько дитини самоусунувся від виконання батьківських обов`язків участі у вихованні своєї дитини не бере, за місцем проживання не відвідує, не спілкується з дитиною, матеріальної, будь-якої іншої допомоги не надає та має заборгованість по сплаті аліментів (а.с.95 зворот).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначила, що відповідач не виконує батьківських обов`язків щодо утримання сина, а тому, посилаючись на положення ст. 164 СК України, а також на те, що батько дитини не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується із дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення тощо, просила задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи досліджені по справі докази та обставини, не встановив винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Виходячи з того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України), а також те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків суд, врахувавши встановлені обставини, характер поведінки відповідача, який з`являвся в судові засідання, його бажання брати участь у вихованні дитини, дійшов висновку про відмову у задоволені позову. При цьому суд вважав за необхідне попередити відповідача про необхідність зміни свого ставлення до виховання дитини. На думку суду, таке вирішення спору надасть можливість відповідачеві усунути його негативні наслідки у взаємовідносинах із сином та буде дійсно сприяти захисту інтересів дитини.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час розгляду судами спору) визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, до чого обгрунтовано дійшов суд першої інстанції.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.

У цій справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з матір`ю, а навпаки виявив бажання спілкуватися із дитиною, що підтвердив у своїх пояснення в судовому засіданні під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції.

Та обставина, що на час розгляду справи, вихованням і розвитком дитини займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Судом встановлено, що батько займається матеріальним забезпеченням дитини, сплачує аліменти, хоча із затримкою.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

В суді першої інстанції відповідач категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав.

Наявний в матеріалах справи Висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 05.02.2020 №14, відповідно до якого комісія дійшла висновку за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є необгрунтованим, оскільки базується на відомостях, отриманих під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, зокрема, на показаннях свідків та наявності заборгованості по сплаті аліментів, інших даних у висновку не зазначено.

Перевіривши встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, колегія суддів зазначає, що бездіяльність відповідача при виконанні батьківських обов`язків, а саме відсутність спілкування з сином та письмової згоди на його госпіталізацію, не свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , який проживає разом з матір`ю, оскільки позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Доводи в апеляційній скарзі про те, що суд не надав належної оцінки листу служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради від 11.10.2019 № 1103/2 з приводу незвернення відповідача із заявою про встановлення йому днів та годин зустрічей спростовуються мотивувальною частиною оскаржуваного рішення. До того ж зазначена обставина не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Окрім того сторони вправі домовитись самостійно щодо обставин побачень батька з дитиною.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач зловживає алкоголем, а тому пожежа у його будинку 03.08.2016 сталася з його вини не може бути враховано, оскільки будь-яких доказів, що відповідач перебуває на обліку у наркодиспансері матеріали справи не містять, а причина пожежі не має значення для вирішення зазначеного позову. До того ж в акті про пожежу зазначено ймовірну причину пожежі- необережність під час паління (а.с. 109-110).

Щодо відсутності згоди ОСОБА_2 на проходження лікування сина та його реабілітацю за місцем диспансерного нагляду, колегія суддів зазначає, що позивачка втратила зв`язок із відповідачем у зв`язку із зміною його контактних даних та відомостей щодо його місця проживання, чого остання не заперечує, а тому належним чином повідомити батька дитини про необхідність надання відповідної згоди на здійснення госпіталізації сина до психіатричної лікарні реальної можливості не було. Вказані дії відповідача не свідчать про умисний характер його дій, а є проявом безвідповідального ставлення і поведінки, яка підлягає зміні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не надав належної оцінки свідченням свідків, які були допитані в судовому засіданні та підтвердили відсутність участі у вихованні дитини, не заслуговують на увагу, оскільки дослідивши усі докази в сукупності, у тому числі врахувавши показання свідків, суд першої інстанції дійшов висновку про попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина.

Встановивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, враховуючи бажання відповідача відновити спілкування з сином, розуміння ситуації в ухиленні в певний проміжок часу від виховання та розвитку дитини, бажання та намагання відповідача брати участь у вихованні дитини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Водночас суд правильно попередив відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини та поклав контроль за його виконанням на компетентні органи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні (ст. 375 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.09.2020.

Головуючий Судді