ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 646/2603/18

провадження № 22-ц/818/665/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі прокуратура Харківської області, прокуратура Київської області, Головне управління Національної поліції в Харківській області,

третя особа Харківський апеляційний суд,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року в складі судді Шелест І.М.,

у с т а н о в и в :

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з уточненим в подальшому позовом до прокурора Харківської області, прокурора Київської області, Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі ГУ НП в Харківській області), третя особа Харківський апеляційний суд, про захист честі та гідності.

Позов мотивовано тим, що на протязі 1998 2018 років стосовно нього проводились негласні оперативно розшукові заходи, а саме негласне зняття інформації з належних йому номерів мобільних телефонів і під час його проживання у вказаний період часу в м. Біла Церква та м. Харкові. При цьому використовувалися квартири осіб, які страждають на психічні захворювання. Такі дії пов`язані із змістом секретних протоколів допитів членів злочинного угрупування ОСОБА_2 . Після вбивства у 1997 та 1998 роках службових осіб, які розслідували дану кримінальну справу, ним були виявлені секретні протоколи, які були вилучені у нього керівництвом прокуратури Білоцерковського району Київської області, про що складено протокол виїмки. Зазначає, що відомості про місця проживання осіб, відносно яких нібито проводилися такі заходи за адресами його проживання та проживання мешканців інших квартир будинку, про належність його телефонів іншим особам можуть знаходитися в картах оперативного обліку інформаційно пошукових систем органів внутрішніх справ та органів безпеки. В отриманні таких доказів у нього виникають складнощі, оскільки ця інформація з обмеженим доступом і може бути витребувана лише судом. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив визнати незаконним зняття інформації з його телефонів з 2000 року по 2002 рік на території м. Харкова, які пов`язані з виконанням його службових обов`язків працівника прокуратури Київської області з урахуванням уточнень на аркушах справи 82 84, 88 т. 1.

На позовну заяву подано відзиви: 21 травня 2018 року ОСОБА_3 представником прокуратури Харківської області; 22 травня 2018 року ОСОБА_4 представником ГУ НП в Харківській області; 21 червня 2018 року ОСОБА_5 представником прокуратури Харківської області, в яких представники відповідачів просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзиви мотивовані безпідставністю позовних вимог.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано будь яких процесуальних рішень, якими було б встановлено факт звернення відповідачів до суду із клопотаннями про проведення оперативно розшукових заходів та негласних слідчих дій у відношенні ОСОБА_1 . Позивачем не надано жодних доказів того, що в діях чи бездіяльності відповідачів встановлено порушення закону, які тягнуть дисциплінарну, адміністративну чи кримінальну відповідальність. Таким чином, позивачем не доведено і судом не встановлено наявність передбачених законом підстав для задоволення позову.

19 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки усім обставинам справи та наданим доказам на підтвердження позовних вимог, у зв`язку з чим, суд не застосував норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Прокуратура Харківської області, прокуратура Київської області, ГУ НП в Харківській області, Харківський апеляційний суд рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційні скарги за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників з підстав, передбачених статтею 274 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Статтями 55, 124 Конституції України та частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків (пункт 4 постанови ВСУ від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною другою статті 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 246 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 8 Закону України «Про оперативно розшукову діяльність» оперативним підрозділам для виконання завдань оперативно розшукової діяльності за наявності передбачених статтею 6 цього Закону підстав надається право: здійснювати аудіо-, відео- контроль особи, зняття інформації з транспортних, телекомунікаційних мереж, електронних інформаційних мереж положеннями статей 260, 263-265 КПК України.

Статтею 303 КПК України гарантовано право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Дослідивши матеріали справи судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

ОСОБА_1 не наведено обставин порушення відповідачами його особистих немайнових прав, а саме приниження його честі та гідності. Доказів того, що дії прокуратури Харківської області, прокуратури Київської області та ГУ НП в Харківській області у відношенні ОСОБА_1 визнавалися неправомірними, а посадові особи останніх притягувались до дисциплінарної, адміністрованої чи кримінальної відповідальності не надано. Доводи позивача ґрунтуються лише на його особистих припущеннях.

А сам факт здійснення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій не може свідчити про порушення прав і свобод осіб щодо яких вони здійснюються, оскільки вказані дії є частиною кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 274, 367, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2020 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина