_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/9876/20
Провадження № 2/947/2565/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Маломуж А.І.,

за участі секретаря судового засідання - Абухіної Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення,-

ВСТАНОВИВ:

27.04.2020 року позивачка звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, посилаючись на те, що вона є колишньою дружиною відповідача та за час шлюбу проживала разом з ним та дочкою у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та з 2004 по 2005 роки проводилась реконструкція вказаної квартири за спільні кошти подружжя, у 2014 році у зв`язку відповідач змінив замки на дверях та не впустив позивачку з дочкою додому.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 07.05.2020 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 04.08.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача підтримала позовну заяву та просила суд її задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, просили у задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що позивачка залишила житло добровільно, проживає у своїх знайомих, речі з квартири забрала, вселитися до цього часу не намагалась, доказів що реконструкція квартири здійснювалась за їх спільні кошти суду не надала.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Суд встановив, що 14.03.1998 року ОСОБА_1 , зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 .

21 жовтня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано.

Після реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 , вселилася до відповідача в окрему квартири АДРЕСА_2 , розташовані на першому поверсі двоповерхового будинку, яка складалася з двох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 59,5 кв. м.. житловою 25,9 кв. м., а саме т.п. «1-1» - коридор площею 6,6 кв. м, т.п. «1-2» - кухня площею 16,0 кв. м., т. п. «1-3» - кухня площею 11,0 кв. м., т. п. «1-4» - житлова площею 10,9 кв. м., т. п. «1-5» - житлова площею 15.0 кв. м.

08.12.2003 року ОСОБА_2 набув на підставі договору дарування від посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Очеретяною І.А. квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з приміщень загальною площею 59,5 кв. м.. житловою 25,9 кв. м., а саме т.п. «1-1» - коридор площею 6,6 кв. м, т.п. «1-2» - кухня площею 16,0 кв. м., т. п. «1-3» - кухня площею 11,0 кв. м., т. п. «1-4» - житлова площею 10,9 кв. м., т. п. «1-5» - житлова площею 15.0 кв. м.

02.06.2005 року КП «МЕТІ та РОН» було проведено перерахунок ідеальних часток домоволодіння АДРЕСА_3 , відповідно до якого у фактичному користування відповідача знаходилися вищевказані приміщення, що складає частку 16/100 частин домоволодіння.

03.08.2005 р. відповідачу було видано свідоцтво про право власності на 16/100 домоволодінння за вищевказаною адресою Виконавчим комітетом Одеської міської ради.

Як зазначають сторони, у період 2004-2005 р.р. було проведено реконструкцію 16/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , проте доказів вказаного жодна із сторін не надала, за чий кошт було здійснено реконструкцію, також суду доказів не надано.

Положеннями статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК УРСР власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника квартири, які проживають разом із ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника квартири.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (стаття 319 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

У пункті 4 частини першої статті 406 ЦК України визначено, що сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Позивач у період шлюбу з відповідачем проживала у спірній квартирі як член сім`ї (подружжя) власника квартири, тобто набула право користування спірним житлом, яке по своїй суті є сервітутом. Належних і достатніх доказів того, що після розірвання шлюбу у 2008 року позивач веде спільне господарство, проживає однією сім`єю із власником квартири і продовжує бути членом його сім`ї суду не надано.

Навпаки, між сторонами існують вкрай неприязні стосунки, пов`язані із звинуваченням відповідача у застосуванні насильства до позивача.

Крім того, проживання позивача в одному житловому приміщенні із відповідачем, з огляду на вкрай неприязні стосунки між ними, становитиме невиправдане втручання у право відповідача на повагу до його приватного життя та житла.

У справі, що розглядається інтереси відповідача, як власника житла, перевищують інтереси колишнього члена сім`ї, який вселився на умовах сервітуту, правові підстави якого припинилися.

Окрім того, позивачка має довести саме факт чинення перешкод у доступі до майна, тобто підтвердити наявність протиправних дій, які перешкоджають їй у реалізації свого права та намагання нею вселитись у спірну квартиру з 2014 року по теперішній час. Таких доказів нею не надано

Оскільки позивач користувалась спірною квартирою під час дії сервітуту, а обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинилися, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні її позову про вселення у це приміщення.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 259, 263-265, 280-281, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24.09.2020 року.

Суддя Маломуж А. І.