УХВАЛА

28 вересня 2020 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

за участі секретаря судового засідання Соріної А.О.

розглянувши заяву відповідача та її представника - адвоката Сєргєєвої Р.А. про відвід головуючого судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

На адресу суду через канцелярію 28 вересня 2020 року від відповідача та представника відповідача ОСОБА_4 надійшла спільна заява про відвід судді Хандуріна В.В. від розгляду цієї справи.

Заява мотивована тим, що в них виник сумнів в неупередженості судді Хандуріна В.В. у зв`язку із витребуванням суддею документів, що необхідні стороні позивача для доведення правомірності своєї позиції, а також у зв`язку із публічно висловленою думкою судді щодо необхідності об`єктивного і справедливого захисту прав обох дітей позивача при вирішенні даної цивільної справи, що, на їхню думку, впливатиме на судове рішення у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 40 ЦПК України, питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини, суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Як зазначено у Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення цього Суду у справі «Газета "Україна-центр" проти України» від 15.10.2010, для забезпечення неупередженості суду у розумінні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо безсторонності суду.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

Щодо суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що суддя Хандурін В.В. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

В підтвердження тому, стаття 36 ч.4 ЦПК України наголошує, що незгода сторони з процесуальними рішенням судді або висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Разом із тим, Європейський суд з прав людини визнає, що підставою відводу судді може бути не тільки реальне існування обставин, які свідчать про упередженість суду, а й суб`єктивне переконання сторони у їх наявності, наслідком чого може бути відвід складу суду від розгляду справи.

Враховуючи наполегливу форму вираження у поданій заяві доводів щодо заявленого відводу, а також з метою зникнення у сторони відповідача суб`єктивного внутрішнього переконання у розгляді справи упередженим судом та запобігання будь-яких сумнівів у цьому, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про відвід судді.

Суд вважає, що у даному випадку приймається до уваги право учасників процесу на справедливий суд, що закріплений в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. А незадоволення заяви про відвід в даній справі може бути сприйняте учасниками справи як порушення права на справедливий суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦПК України, у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Керуючись ст. 36-41, 259-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача та представника відповідача ОСОБА_4 про відвід судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Хандуріна В.В. - задовольнити.

Передати справу №227/1494/20 для розгляду іншому судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області, визначеному в порядку, встановленому ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.В.Хандурін