Справа № 344/50/20
Провадження № 22-ц/4808/887/20
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 травня 2020 року під головуванням судді Бабій О.М. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

28 грудня 2019 року ПрАТ «ВФ Україна» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про заборгованості за надані телекомунікаційні послуги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ПрАТ «МТС», правонаступником якого є ПрАТ «ВФ Україна», та ОСОБА_1 укладено договори про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку: № 5691774/1.12358949 від 01 лютого 2012 року (контракт № 96) на номер телефону № НОМЕР_1 , дія якого припинена 24 грудня 2016 року, та № 5693005/1.12358949 від 02 лютого 2012 року (контракт № 44) на номер телефону № НОМЕР_2 дія якого припинена 24 грудня 2016 року, відповідно до яких між сторонами була досягнута згода з усіх істотних умов надання телекомунікаційних послуг.

З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачці було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_3 . З технічних причин, у зв`язку із переходом на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги) особовий рахунок абонента було замінено на № НОМЕР_4 .

Посилаючись на те, що товариство свої обов`язки за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідні послуги, проте відповідачка не виконала обов`язку щодо оплати отриманих послуг за період з 01 липня 2016 року по 31 липня 2016 року, у зв`язку з чим станом на 16 серпня 2016 року у неї наявна заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 16 278,66 грн., а також у зв`язку із простроченням виконання зобов`язань за договорами про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку відповідачці також нараховано 5 664,97 грн. інфляційних втрат та 1 601,54 грн. 3 % річних, позивач просив стягнути вищевказану заборгованість.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто із ПрАТ «ВФ Україна» в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 800 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано жодних доказів щодо вартості отриманих відповідачкою послуг, які надавались їй іноземним оператором в роумінгу, оскільки не доведено факту розрахунку з іноземним оператором за ці ж послуги, а така послуга як міжнародний роумінг відповідачкою не замовлялася.

При цьому, в рамках договорів про надання послуг мобільного зв`язку, оператори, провайдери мобільного зв`язку зобов`язані надавати абонентам повну та достовірну інформацію про послуги, що надаються, їх вид, якість, вартість та тарифікацію та не вправі нараховувати та стягувати оплату за послуги, які не були замовлені споживачем та на отримання яких останній не надавав своєї усвідомленої згоди.

Таким чином, у ПрАТ «ВФ Україна» були відсутні будь-які правові підстави для нарахування відповідачці заборгованості за послуги поза межами пакету послуг визначених у договорах № 5691774/1.12358949 та № 5693005/1.12358949, а саме у загальному розмірі 16 278,66 грн.

Відповідач в процесі розгляду справи понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 800 грн, що стверджується квитанцією № 0.0..1 від 28 січня 2020 року, тому дані витрати слід стягнути із позивача на її користь.

У апеляційній скарзі представник ПрАТ «ВФ Україна» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що суд першої інстанції, встановивши факт укладення договорів між сторонами, безпідставно не виходив з презумпцій правомірності правочину та обов`язковості договору.

Суд не звернув належної уваги на те, що своїм підписом у договорі відповідачка підтвердила те, що вона ознайомлена з положенням законодавства у сфері телекомунікацій, а саме: Закону України «Про телекомунікації», постанови № 295 від 11.04.2012 «Про затвердження Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг», Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, затверджених рішенням НКРЗІ від 29.11.2012 № 264, Тарифами оператора та Умовами користування мережами мобільного зв`язку, які надаються. Тобто, укладаючи договір, відповідачка погодилася із повним та безумовним прийняттям положень такого та умов користування.

Також відповідно до договору абонент зобов`язаний, перед замовленням і використанням Послуг оператора та додаткових послуг від Контент-провайдерів ознайомитися з тарифами та систематично перевіряти інформацію, розміщену на сайті www.mts.com.ua.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги як належний та допустимий доказ довідкову інформацію про надані послуги, яка містить в собі факт усвідомленого користування відповідачкою послуг у роумінгу.

Висновки суду першої інстанції про те, що нарахування позивачем заборгованості відповідачки є безпідставним, враховуючи що, згідно укладеного договору послуга міжнародний роумінг не замовлялася, тому не мала надаватися, ґрунтуються на припущеннях, оскільки абоненти мають змогу замовляти послуги, змінювати тарифні пакети протягом усього терміну дії договору та відповідно до Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг згода споживача визначена як волевиявлення, виражене у будь-який спосіб, у тому числі вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора (голосове, текстове, повідомлення, використання сигналів набору), а відповідно до довідки від 24.06.2020 після укладення договору відповідачка подала заяву про підключення послуги міжнародного роумінгу та 01.02.2012 дана послуга була підключена.

Крім того, відповідно до п. 5.2 укладеного договору фактичне використання абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом.

При цьому, відповідно до п. 6.2 договору нарахування за надані послуги мобільного зв`язку в мережах іноземних операторів під час використання послуги міжнародного роумінгу здійснюється згідно з тарифами іноземних операторів та з урахуванням послуг UMC із збереженням міжнародного роумінгу. У випадку користування послугою міжнародного роумінгу оператор залишає за собою право включати до поточного розрахункового періоду послуги, отримані у попередні розрахункові періоди.

Таким чином, послуга міжнародного роумінгу була замовлена та підключена абоненту, а плата правильно нарахована у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства.

Проситьрішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до Закону України «Про телекомунікації» оператори телекомунікацій зобов`язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві. Також Закон України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору.

Згідно п. 35 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право на: вибір виду та кількості послуг та відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли, а відповідно до пп.4 п. 64 Правил під час здійснення розрахунків оператор, провайдер не має права стягувати плату за послугу, яку споживач не замовляв.

Вказує, що відповідно до п. 4.4 договору право користування передбаченими договором послугами за межами України виникає лише у випадку замовлення послуги міжнародного роумінгу, а такої послуги відповідачка не замовляла та, відповідно, не була ознайомлена з умовами надання цієї послуги, тому і не зобов`язана здійснювати оплату за вказаною послугою.

Нарахування позивачем заборгованості відповідачки є безпідставним, оскільки така послуга не була погоджена сторонами при укладенні договору та не була замовлена нею і надалі, а докази які були надані апелянтом у вигляді довідок від 24.06.2020 та від 25.06.2020 не можуть братися судом до уваги, оскільки подані з порушенням норм процесуального закону та інформація, яка міститься в них, не є витягом із автоматизованої білінгової системи про замовлення відповідачкою послуги міжнародного роумінгу та відомостями про розшифровки текстових повідомлень, які були надіслані їй з метою інформування про перебування у роумінгу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник ПрАТ «ВФ Україна» Ожилевська А.М. апеляційну скаргу підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 лютого 2012 року між ПрАТ «МТС Україна», найменування якого змінено на ПрАТ «ВФ Україна», та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку № НОМЕР_5 за номером телефону № НОМЕР_1 , з особовим рахунком НОМЕР_3 (а.с.5-6).

Згідно умов договору позивачем обрано тарифний пакет GSM «Супер МТС без ПЗЗ» та замовлено наступні послуги: SMS; переадресування дзвінка; голосова пошта; «Вам дзвонили!»; «Є зв`язок», переадресація встановлена оператором.

02 лютого 2012 року між ПрАТ «МТС Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку: № 5693005/1.12358949 за номером телефону № НОМЕР_2 , з особовим рахунком НОМЕР_3 (а.с. 7-8).

Згідно умов договору позивачем обрано тарифний пакет GSM «Супер МТС без ПЗЗ» та замовлено наступні послуги: SMS; «Вам дзвонили!»; «Є зв`язок», переадресація встановлена оператором. Також у договорі вказано дату підключення - 03 лютого 2012 року.

Відповідно до п. 1.3 вказаних договорів надання послуг за договорами починається після внесення абонентом на підставі відповідного рахунку оператора повної суми первинного авансу та його зарахування на особовий рахунок абонента.

Згідно п. 4.2. договорів абонент має право змінювати тарифні пакети, замовляти/відмовлятися від додаткових послуг шляхом подання оператору відповідної заяви.

Відповідно до п. 4.4. договорів абонент має право користуватися послугами в межах районів України, зазначених на карті зон дії мереж мобільного зв`язку оператора, а у випадку замовлення абонентом послуги міжнародного роумінгу - користуватися цією послугою у телекомунікаційних мережах інших країн з операторами яких оператор уклав договори з роумінгу (дійсні зони покриття мобільним зв`язком Оператора та роумінгу зазначені на веб-сайті www.mts.com.ua).

Згідно п. 5.2 укладених договорів фактичне використання абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом.

Відповідно до п. 6.2. договорів нарахування за надані послуги в мережах іноземних операторів під час використання послуги міжнародного роумінгу здійснюється згідно з тарифами іноземних операторів та з урахуванням послуг оператора із збереженням міжнародного роумінгу. У випадку користування послугою міжнародного роумінгу оператор залишає за собою право включати до поточного розрахункового періоду послуги, отримані у попередні розрахункові періоди.

Згідно наданого позивачем рахунку за телекомунікаційні послуги вартість наданих відповідачу послуг мобільного зв`язку та доступу до інтернет за період з 01 липня 2016 року по 31 липня 2016 року становить 16 278,66 грн, з яких: щомісячна вартість пакета та послуги, надані за межами пакета - 9,26 грн, послуги міжнародного роумінгу - 12 964,70 грн, податок на додану вартість - 2 594,79 грн, а також 973,05 грн - збір до Пенсійного фонду України (а.с. 12).

З наданої позивачем довідкової інформації про надані послуги вбачається, що заборгованість за послуги міжнародного роумінгу за номером телефону відповідачки НОМЕР_1 виникла у зв`язку з використанням сервісу мобільний інтернет - передача даних у роумінгу за період з 14 год. 05 хв. до 16 год. 16 хв. 04 липня 2016 року (а.с. 67-73).

ПрАТ «ВФ Україна», згідно свого статуту, є правонаступником всіх прав та обов`язків ПрАТ «МТС Україна» (а.с. 16).

Надання позивачем послуг мобільного зв`язку відповідачці припинено з 24 грудня 2016 року, що визнається сторонами.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статтях 1, 32, 37 Закону України «Про телекомунікації» № 1280-IV (далі - Закон № 1280-IV) визначено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж.

Споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: державний захист своїх прав; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли.

Правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів.

Статтею 39 Закону № 1280-IV визначено, що оператори телекомунікацій зобов`язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві.

Відповідно до вимог ч. 1 та 9 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII (далі - Закон № 1023-XII) споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Статтею 21 Закону № 1023-XII визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11 квітня 2012 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Правила), наведено ряд визначень, відповідно до яких: послуги рухомого (мобільного) зв`язку - це послуги, які надаються оператором рухомого (мобільного) зв`язку і під час отримання яких кінцеве обладнання абонента може вільно переміщатися в межах телекомунікаційної мережі такого оператора або його роумінг-партнера із збереженням абонентського номера або мережевого ідентифікатора споживача.

Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором).

Згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо).

Роумінгом, у розумінні Правил, є послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв`язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора, а роумінг-партнери - оператори, що уклали договір про роумінг.

Таким чином, за наявності замовленої абонентом послуги міжнародного роумінгу, телекомунікаційні послуги в мережах іноземних операторів надаються абонентові в тому ж самому обсязі, що і у мережі ПрАТ «ВФ Україна».

Припинення надання послуг - остаточне припинення оператором, провайдером надання споживачеві послуг внаслідок припинення дії чи зміни умов договору в частині скорочення переліку послуг, а також у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 14 Правил надання послуг здійснюється у разі: 1) укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації; 2) їх оплати споживачем. Надання програмної послуги абонентові здійснюється на підставі угоди, укладеної між абонентом і провайдером такої послуги відповідно до Закону України «Про телебачення і радіомовлення» та інших нормативно-правових актів.

Згідно пункту 15 Правил до укладення договору оператор, провайдер зобов`язаний безоплатно надати споживачеві для ознайомлення вичерпну інформацію про зміст, якість, вартість та порядок надання послуг, зокрема: тарифи, тарифні плани на послуги із зазначенням мінімального строку їх дії, пільги з надання та оплати послуг; умови і порядок оплати послуг; перелік країн, з якими організований міжнародний телефонний зв`язок та в яких надається роумінг; порядок розгляду звернень споживачів.

Зазначена інформація повинна надаватися споживачеві у доступній формі шляхом розміщення у місцях продажу послуг, пунктах колективного користування, довідково-інформаційних, сервісних службах оператора, провайдера, на його веб-сайті. Крім того, на вимогу споживача може надаватися інша інформація про надання послуг відповідно до законодавства.

У пункті 35 Правил зазначено, що споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право на: вибір виду та кількості послуг та відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли.

Відповідно до пунктів 27, 39 Правил оператори, провайдери зобов`язані повідомляти абонентові під час першої реєстрації його кінцевого обладнання в мережі роумінг-партнера для отримання міжнародного роумінгу про суму коштів на особовому рахунку абонента (за наявності технічної можливості), вартість послуг телефонного зв`язку з абонентами країни перебування та України, з передачі текстових повідомлень, доступу до Інтернету, а також додатково повідомляти абонентові, з яким укладений договір у письмовій формі, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку.

Зі змісту договорів, укладених між сторонами, а саме п. 4.2, 4.4. вбачається, що право користуватися передбаченими договором послугами за межами України виникає лише у випадку замовлення послуг міжнародного роумінгу.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленою у постанові від 13 березня 2019 року, за результатом розгляду справи № 607/7810/17.

Відповідно до пункту 2.3 Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, затверджених рішенням Національної комісії з питань регулювання зв`язку України від 26.03.2009 № 1420, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.05.2009 за № 422/16438, в редакції чинній на момент укладення договорів, забороняється включати до договору положення, що передбачають отримання та/або сплату споживачем послуг, які не є предметом договору або які він не замовляв.

При укладенні сторонами договорів від 01.02.2012 № 5691774/1.12358949 та від 02.02.2012 № 5693005/1.12358949 відповідачкою послуга «міжнародний роумінг» не замовлялася, що підтверджується відсутністю у договорах відповідної відмітки навпроти такої послуги у розділі переліку послуг, які бажає замовити абонент.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності.

Предмет доказування - це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд першої інстанції виконав свій обов`язок щодо сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав та розглянув даний спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Судом першої інстанції надано належну оцінку тому, що позивачем не надано доказів належного повідомлення абонента про розмір коштів на особовому рахунку для отримання послуг міжнародного роумінгу, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку, щодо вартості отриманих послуг відповідачкою, які надавались їй іноземним оператором в роумінгу.

Також позивачем не обґрунтовано технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на особовому рахунку абонента, не обґрунтовано вартість використання сервісу мобільний інтернет - передача даних у роумінгу 04.07.2016 року, яка у десятки разів перевищує розмір звичайної щомісячної плати відповідачки за телекомунікаційні послуги, які надавалися позивачем на протягом 2016 року (а загалом, починаючи з 2012 року).

При цьому суд першої інстанції вказав, що в рамках договорів про надання послуг мобільного зв`язку, оператори, провайдери мобільного зв`язку зобов`язані надавати абонентам повну та достовірну інформацію про послуги, що надаються, їх вид, якість, вартість та тарифікацію та не вправі нараховувати та стягувати оплату за послуги, які не були замовлені споживачем та на отримання яких останній не надавав своєї усвідомленої згоди.

З огляду на зазначене, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у позивача були відсутні будь-які правові підстави для нарахування ОСОБА_1 заборгованості за послуги поза межами пакету послуг, визначених у договорах № 5691774/1.12358949 та № 5693005/1.12358949, а саме за послуги міжнародного роумінгу в сумі 12 973,96 грн, абонентської плати за позапакетні послуги в сумі 9,26 грн, що разом із податком на додану вартість та збором до Пенсійного фонду України становить 16 278,66 грн, а також відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки 5 664,97 грн інфляційних втрат та 1 601,54 грн трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання, враховуючи, що борг за телекомунікаційні послуги нараховано безпідставно.

Доводи апеляційної скарги про те, що укладаючи договори, відповідачка погодилася із повним та безумовним прийняттям положень таких та умов користування і що вона ознайомлена з положенням законодавства у сфері телекомунікацій, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки судом встановлено, що відповідачкою при укладенні договорів і надалі послуга «міжнародний роумінг» не замовлялася. Такі висновки зроблено також із врахуванням того, що позивач не надав доказів належного повідомлення абонента про наявність коштів на особовому рахунку для отримання послуг міжнародного роумінгу, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку, щодо вартості отриманих послуг відповідачкою, які надавались їй іноземним оператором в роумінгу.

Також безпідставними є доводи апелянта про те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, оскільки абоненти мають змогу замовляти послуги, змінювати тарифні пакети протягом усього терміну дії договору та згода споживача визначена як волевиявлення, виражене у будь-який спосіб, у тому числі вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора (голосове, текстове, повідомлення, використання сигналів набору), а відповідно до довідки від 24.06.2020 після укладення договору відповідачка подала заяву про підключення послуги міжнародного роумінгу та 01.02.2012 дана послуга була підключена, враховуючи наступне.

У довідці від 24.06.2020 № FD-20-06367 зазначено, що 01.02.2012 абонентом ОСОБА_1 була замовлена послуга «Мобільний роумінг», що зафіксовано в автоматизованій (білінговій) системі ПрАТ «ВФ Україна», така заявка була виконана та послуга була підключена 01.02.2012. Однак у такій довідці відсутня інформація у якій формі абонент замовляв таку послугу та у який спосіб було виражене волевиявлення споживача, у тому числі вчиненням яких дій, які були зафіксовані обладнанням оператора, провайдера. При цьому, позивачем не надано витяг з автоматизованої (білінгової) системи ПрАТ «ВФ Україна» за 01.02.2012 за номером абонента, посилаючись на неможливість отримання такого у зв`язку із посиленням карантинних заходів без обґрунтування, яким чином посилення таких заходів вплинули на технічну можливість отримання такого витягу із системи, яка знаходиться у розпорядженні позивача.

Згідно з пунктом 219 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 720 від 09 серпня 2005 року, в редакції чинній на момент укладення договорів, надання послуг рухомого (мобільного) зв`язку розпочинається у строк, передбачений договором, а у договорі № 5693005/1.12358949 такий строк визначено наступним днем, за днем укладення договору. Тому підключення послуги «Мобільний роумінг» у день укладення договору, у інший спосіб, ніж визначено такий умовами договору, було неможливим.

Крім того, довідка від 24.06.2020 № FD-20-06367, надана представником позивача апеляційному суду не була предметом дослідження у суді першої інстанції і позивач не навів підстав неможливості її подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому не може бути прийнята судом апеляційної інстанції.

Щодо посилання апелянта, що на підставі п. 5.2. укладеного договору фактичне використання абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом, то такі положення договору не відповідають обставинам справи та спростовуються вищенаведеними доводами. Відповідно до вимог п. 219 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, в редакції чинній на момент укладення договорів, згідно яких фактичне отримання абонентом обумовленої в договорі тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом, застосовуються виключно у разі, якщо така послуга обумовлена в договорі.

Таким чином, апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2020 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський