Головуючий у І інстанції Українець В.В.
Провадження №22-ц/824/7191/2020 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства «СЕТАМ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заган Марини Анатоліївни, ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів, свідоцтва та запису про право власності,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив про його задоволення, посилаючись на те, що 04 лютого 2019 року ДП «СЕТАМ» були проведені електронні торги з продажу квартири АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності та була предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 27 вересня 2007 року № 556-022/07Р.

Зазначений продаж відбувся в рамках виконавчого провадження № 55497020, відкритого Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

У позові позивач посилався на те, що дії щодо проведення реалізації об`єкту нерухомості є незаконними та такими, що порушують його права, оскільки всупереч положень ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» позивача не було повідомлено про результати визначення вартості чи оцінки майна, яка, на його думку, є заниженою. Крім того, жодним оцінювачем за період з кінця 2014 року до моменту подачі позову не здійснювався безпосередній огляд об`єкта нерухомості, що є підставою для визнання протиправним звіту про оцінку майна.

Також реалізація належної позивачу квартири на електронних торгах порушує вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Квартира АДРЕСА_1 , що належала позивачу, відповідає зазначеним критеріям, оскільки виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчим кредитом, наданим кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті; використовується як місце постійного проживання позивача, у власності якого немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа квартири становить 26,3 кв.м., тобто є меншою 140 кв.м. Таким чином, примусове стягнення на вищевказану квартиру без згоди позивача, як її власника, є незаконним.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати недійсними прилюдні (електронні) торги щодо продажу квартири АДРЕСА_1 , проведені 04 лютого 2019 року ДП «СЕТАМ» та оформлені протоколом № 386411 проведення електронних торгів; визнати недійсним Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 21 лютого 2019 року № 261, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган М.А. на ім`я ОСОБА_2 ; визнати недійсним запис про право власності № 30399525, зареєстрований 21 лютого 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган М.А. про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У відзивах на апеляційну скаргу, що надійшли від ОСОБА_2 та представника ДП «Сетам» Конепуда Д.В., останні просили залишити скаргу позивача без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бондар А.В. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечив та просив рішення суду залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 лютого 2019 року ДП «СЕТАМ» були проведені електронні торги з продажу квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 на праві власності та була предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 27 вересня 2007 року № 556-022/07Р (том 1, а.с.14-20).

Переможцем торгів став ОСОБА_2 , що підтверджується Протоколом № 386411 проведення електронних торгів (том 1, а.с.23).

21 лютого 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган М.А. було видано свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 (том 1, а.с.84).

Реалізація квартири АДРЕСА_1 з електронних торгів відбулась в рамках виконавчого провадження № 55497020, відкритого Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (том 1, а.с.193-250, том 2, а.с.1-27).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про визнання недійсними електронних торгів, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем заявлених ним вимог, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Так, згідно з Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29 вересня 2016 року, електронні торги - продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору.

Начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який становить не більше трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна.

У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її Організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим - тринадцятим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів у Систему.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Вбачається, що ДП «СЕТАМ» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, у тому числі наявність рішень щодо заборони органу ДВС вчиняти дії по виконанню виконавчого провадження, чинним законодавством не передбачений.

Норми Закону України «Про виконавче провадження» не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна.

Вбачається, що виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір.

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктом 18 розділу VII Порядку, та вказано, що зазначений акт підтверджує виникнення права власності у особи, що придбала рухоме майно.

Враховуючи передбачені законом особливості щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення електронних торгів - це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на електронних торгах, тобто правочин.

З аналізу ч. 1 ст. 650, ч. 1 ст. 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Відчуження майна з електронних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статями 203, 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами електронних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення.

Стосовно безпосередньо результатів електронних торгів, то підставами для визнання їх недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Порядком реалізації арештованого майна.

Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні підготовчих дій з метою проведення електронних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18).

Позивач ОСОБА_1 у своєму позові не посилався на порушення організатором торгів норм Порядку реалізації арештованого майна, а обґрунтував свої вимоги діями державного виконавця, які мають самостійний спосіб оскарження та не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Доказів того, що обставини, на які посилається позивач, вплинули на результати торгів, суду надано не було.

За таких обставин, правильним є висновок суду про те, що електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна відбулися з дотриманням процедури їх проведення, а факти порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорювала ці торги та яка є боржником у зобов`язанні, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Оскільки позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» колегією суддів відхиляються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2006 року належить на праві власності будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 69,7 кв.м., житловою площею 23,2 кв.м. (том 1, а.с.82). Дана обставина, яка свідчить про належність позивачу на праві власності іншого нерухомого житлового майна, виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень вищевказаного нормативного акту в частині заборони примусового відчуження на час дії закону предмету іпотеки у вигляді квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 та була реалізована на торгах.

Не спростовують законності і обґрунтованості рішення і доводи апеляційної скарги про незаконність дій державного виконавця щодо здійснення оцінки описаного майна та неповідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, оскільки такі дії державного виконавця мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання недійсними електронних торгів в зв`язку із недоведеністю позивачем того, що ці дії державного виконавця вплинули на результати проведених торгів.

Доводи апеляційної скарги про неповідомлення позивача, як боржника, про проведення електронних торгів спростовуються матеріалами справи, в яких наявні копії повідомлень ДП «Сетам», якими Організатор повідомляв учасників виконавчого провадження про час, дату, місце проведення торгів (том 1, а.с.123-125). Крім того, колегія суддів зауважує, що сам по собі факт неотримання боржником повідомлення про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання торгів недійсними, оскільки головною умовою, яка підлягає встановленню судами, є наявність порушень, що могли вплинути на результати торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону, при проведенні торгів підлягає встановленню наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, при цьому позивачем не доведено ту обставину, що неотримання ним повідомлення про час, дату та місце проведення торгів вплинуло на їх результати.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з дотриманням норм матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги позивача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: