КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2012 року,

встановив:

у квітні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 159 746 грн. 15 коп., посилаючись на те, що боржник та поручитель належним чином не виконують взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається з 128 700 грн. 79 коп. заборгованості за тілом кредиту та 31 045 грн. 36 коп. відсотків.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2012 року позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість в розмірі 159 746 грн. 15 коп. та судовий збір.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині вирішення заявлених до нього позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 30 серпня 2007 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 20 440 дол. США строком до 28 серпня 2013 року зі сплатою 11,5% річних за користування кредитними коштами. Зазначав, що для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором 30 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, відповідно до умов якого право вимоги за укладеними з відповідачами договорами кредиту та поруки перейшло до позивача.

Позивач вказував, що вимоги кредитного договору відповідачі належним чином не виконують, внаслідок чого станом на 21 березня 2012 року утворилась заборгованість, яка складається з 128 700 грн. 79 коп. заборгованості за кредитом та 31 045 грн. 36 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути на його користь з відповідачів заборгованість в загальному розмірі 159 746 грн. 15 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2012 року позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість в розмірі 159 746 грн. 15 коп. та судовий збір.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі належним чином не виконують взяті на себе зобов`язання, що є підставою для стягнення з них заборгованості на користь банку в солідарному порядку.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення статей 526, 553, 554, 1050 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30 серпня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в розмірі 20 440 дол. США строком до 28 серпня 2013 року зі сплатою 11,5 % річних для придбання автомобіля. Того ж дня в забезпечення виконання зобов`язань за договором було укладено Договір поруки з ОСОБА_2 . Також матеріали справи свідчать про те, що позивач набув право власності за вказаними договорами на підставі Договору про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30 червня 2010 року.

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що його порука припинилась, посилаючись на пропуск позивачем встановленого шестимісячного строку, а також на збільшення обсягу його відповідальності. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. В ст. 554 ЦК України закріплено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором за порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимогу до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Матеріали справи свідчать про те, що сторони погодили строк кредитування до 28 серпня 2013 року, вимога про дострокове повернення заборгованості була направлена поручителю 20 березня 2012 року,. а з позовом до суду банк звернувся у квітні 2012 року. Також матеріали справи свідчать про те, що до боржника банк звертався з вимогами про сплату простроченої заборгованості, не змінюючи при цьому строку кредитування (а.с.25).

Колегія суддів звертає увагу і на доводи апелянта про те, що його порука припинилась щодо чергових платежів за кредитним договором. Разом з тим, зі змісту апеляційної скарги неможливо встановити обсяг та періоди платежів, щодо яких на думку апелянта позивачем було пропущено строк на звернення до нього з відповідними вимогами.

За таких обставин підстави вважати припиненою поруку ОСОБА_2 з підстав пропуску кредитором строку на звернення до нього з вимогою про погашення заборгованості відсутні.

Крім того, частиною 1 ст. 559 ЦК України (у редакції, дійсній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що 09 жовтня 2009 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір до Кредитного договору від 30 серпня 2007 року, за змістом якого сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється щомісячно частина в розмірі, не меншому ніж 325,37 дол. США починаючи з 01 квітня 2010 року. Доказів про погодження укладення відповідних змін з поручителем ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Разом з тим, зі змісту вказаного Додаткового договору не вбачається збільшення обсягу зобов`язань поручителя, оскільки зміни щодо строку кредитування, розміру тіла кредиту та відсоткової ставки кредитором та позичальником не погоджувались. За таких обставин посилання скаржника на припинення його поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України є необґрунтованим.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2012 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді