П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року м. Київ

Справа № 22-10288 Головуючий у 1-й інстанції: Волошин В. О.

Унікальний № 761/45084/19 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Каленського Ігоря Борисовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, трьох відсотків річних, пені, інфляційних втрат та витрат на правничу допомогу,-

у с т а н о в и л а:

У листопаді 2019 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» пред`явило в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, трьох відсотків річних, пені, інфляційних втрат та витрат на правничу допомогу, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за надані та спожиті послуги з утримання будинків і прибудинкових територій, з врахуванням 3% річних у сумі 1 222 грн, пеню у розмірі 0,01% від суми заборгованості, починаючи з 01 травня 2019 року у сумі 1 245 грн 12 коп., інфляційне збільшення у сумі 4 299 грн 86 коп., основну суму боргу у розмірі 13 792 грн 72 коп., витрати на правничу допомогу - 5 000 грн; судовий збір у розмірі 2 007 грн (а.с.1-8).

В обґрунтування позову було вказано, що позивачка є власником нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , і нею не сплачувались у період часу з вересня 2012 року по листопад 2019 року, за надані їй комунальні послуги по обслуговуванню будинку, прибудинкової території та комунальні послуги по зазначеним нежитловим приміщенням, в зв`язку з чим станом на листопад 2019 року у відповідачки виникла заборгованість, що стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги; трьох відсотків річних; пені; інфляційних втрат; витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 7 030 грн 51 коп., судовий збір у розмірі 1 921 грн. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Каленський І. Б., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю (а.с.135-144).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу директор КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Савченко Д. В. , вказує, що Шевченківським районним судом міста Києва при ухваленні рішення у справі статус сторін - учасників позовного провадження, правовий статус позивача встановлено у відповідності до чинного законодавства, а вимоги апеляційної скарги у цій частині є безпідставними та необґрунтованими. Підстави для звільнення від оплати наданих виконавцями та спожитих співвласником багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відсутні, акти-претензії, складені у 2015-2020 роки за участю виконавця не надходили, а, відтак, підстав для здійснення чинним законодавством перерахунку тарифу не було, не надані такі підстави і у відзиві на позовну заяву та не оприлюднювалися у судових засіданнях. Позови, подані ОСОБА_1 , до Шевченківського районного суду міста Києва, не є належними доказами для звільнення споживача ОСОБА_1 від законодавчо встановленого обов`язку - сплати за надані та спожиті нею послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга адвоката Каленського І. Б. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

При ухваленні рішення районним судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» відповідно до рішень Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва» та від 09 жовтня 2014 року № 270/270 перейменоване з КП «Керуюча дирекція «Шевченківської районної у м. Києві ради» від 19 лютого 2007 року № 187.

Відповідно до п. п. 2 Статуту, предметом діяльності позивача є: утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового і нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності м. Києва, на договірних засадах у встановленому законом порядку. Надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладення договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням договорів у встановленому порядку.

Задовольняючи частково позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» районний суд виходив з того, що наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачкою та виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідачки, а остання отримує та користується даними послугами та відповідно зобов`язана здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. Згідно з розрахунком заборгованості сума заборгованості відповідачки за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у період часу з вересня 2012 року по листопад 2019 року складає 13 792 грн 72 коп., при цьому розрахунку суми інфляційних втрат, 3,0 % річних, пені зазначений розрахунок не містить взагалі. В судовому засіданні представник позивача, не міг пояснити суду, чому стороною позивача не було здійснено розрахунок в цій частині вимог, без зазначення відповідного періоду розрахунку і відповідних показників, що позбавило районний суд здійснити перевірку заявлених вимог в цій частині. Ураховуючи положення ст. 267 ЦК України, заяву сторони відповідача про застосування строків позовної давності, відсутність клопотання від сторони позивача про поновлення строків позовної давності, районний суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову відповідають обставинам справи.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для часткового задоволення позову КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.131-133).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Статтею 13 Конституції України та ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.

Правила ст. 322 ЦК України передбачають, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги водопостачання, газ, та інші послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Вимогами ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець і виробник. В свою чергу, вимоги п.п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону встановлюють обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 2 ст. 642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або ін.), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З матеріалів справи убачається, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» є балансоутримувачем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , а відтак, і приміщень, розміщених у цьому будинку, зокрема, нежитлового приміщення, що належало ОСОБА_1 до 20 березня 2020 року.

З 01 січня 2019 року облік, нарахування і збір платежів власників та орендарів нежитлових приміщень за надані та спожиті ними послуги з утримання будинків та прибудинкових територій здійснюється Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Проте, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього ж Закону, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

З огляду на зазначене, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що між сторонами по справі не було укладено договір про надання послуг через бездіяльність позивача, зокрема не надання на її заяву у місячний термін нового проекту договору, який би її влаштовував, оскільки відповідачем фактично отримувались послуги з утримання нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг, які їй фактично надавались.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач надавав її житлово-комунальні послуги неналежної якості. Вказане твердження сторони не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови у задоволенні позовних вимог КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» з огляду на таке.

Правові підстави для зменшення тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначені у Законах України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 та № 2189, постанові Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2013 року № 970 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі» та розпорядженні Київської міської державної адміністрації від 9 березня 2011 року №307 «Про впорядкування надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м. Києві».

У статті 18 Закону 1875 передбачено порядок оформлення претензій споживачів до виконавців: 1. У разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо; 2. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором; 3. Акт -претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. 4. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій; 5. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії; 6. У разі встановлення за результатами аналізу факту погіршення нормованих показників якості води, витрати споживача, які він здійснив при оплаті вартості проведення аналізу води, підлягають компенсації за рахунок виконавця/виробника.

Зазначені вимоги Закону 1875 повністю узгоджуються з пунктом 9) частини першої статті 7 Закону 2189, відповідно до якого споживач має право складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт.

У даному випадку матеріали справи не містять актів-претензій, складених у 2015-2020 роки за участю виконавця.

Стосовно доводів апеляційної скарги про направлення 29 лютого 2020 року ОСОБА_1 до районного суду зустрічної позовної заяви, колегія суддів зазначає, що копія зустрічної позовної заяви апеляційному суду не надана, квитанція (а.с.145) не має у додатках опису вкладення, відповідно до протоколу судового засідання від 15 червня 2020 року (а.с.121-127) питання щодо наявності зустрічного позову не обговорювалось, а тому вказані доводи відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Оскільки доводи апеляційної скарги фактично є ідентичними запереченням на позовну заяву, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки районного суду є достатньо аргументованими, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно детально відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland, № 49684/99, § 2)).

Оскільки при поданні позовної заяви у листопаді 2019 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» було сплачено судовий збір у розмірі 2 007 грн. (а.с.77), а мінімальна ставка судового збору складала 1 921 грн., районний суд при ухваленні рішення про часткове задоволення позову обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 1 921 грн. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Каленського Ігоря Борисовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома