ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 639/2508/20

провадження № 22-ц/818/4484/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові у порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 02 липня 2020 року у складі судді Єрмоленко В.Б.., -

в с т а н о в и в :

27 квітня 2020 року Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» (далі за текстом КП «Жилкомсервіс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 8439,86 грн. за період з 01.03.2007 року по 01.03.2020 року та стягнути судовий збір у розмірі 2 102 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 липня 2020 року позов КП «Жилкомсервіс» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованість з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у розмірі 8 439,86 грн за період з 01.03.2007 року по 01.03.2020 року та судовий збір у розмірі 2 102 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи, не отримувала копії позову та ухвали суду про відкриття провадження у справі, а тому була позбавлена можливості своєчасно звернутися до суду з відповідними заявами, клопотаннями та надати відзив на позовну заяву.

Звертає увагу, що розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, суд першої інстанції , порушив принцип гласності та відкритості судового процесу, позбавив її права на подання зустрічного позову, на подання заяви про застосування строків позовної давності, на її вільне волевиявлення, оскільки вона не подавала заяви про розгляд справи за її відсутності,

Зазначає, що позовна заява не відповідає вимогам п.4 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, оскільки ціна позову визначена позивачем за строк більше ніж три роки.

Вказує, що судом неправомірно застосовано до спірних правовідносин Закон України «Про житлово-комунальні послуги» всупереч положенням Цивільного Кодексу України, стосовно принципу свободи договору, наголошує на тому, що вона не укладала з КП «Жилкомсервіс» договору, а навпаки у 2007 році направила на адресу позивача лист-заяву про відмову до приєднання до публічного договору про надання комунальних послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Жилкомсервіс» просить відмовити ОСОБА_1 в апеляційних вимогах до КП «Жилкомсервіс» у повному обсязі.

В обґрунтування відзиву зазначає, що між сторонами встановилися договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користується. Апелянт не виконує обов`язки, покладені на нього чинним законодавством та Договором №95/1, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість перед КП "Жилкомсервіс" за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Нарахування за житлово-комунальні послуги за місяць по будинку, в якому находиться квартира відповідача складають - 18 514,25 грн., по квартирі АДРЕСА_1 - 124,75 грн.

Неналежне виконання апелянтом зобов`язань порушує права позивача щодо своєчасного одержання плати за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Неукладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача, як споживача, від оплати відповідних послуг. Відповідач не виконує в повному обсязі обов`язки, у зв`язку з чим, починаючи з 01.03.2007 по 01.03.2020 року утворилась заборгованість за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 8439,86 грн., яка підлягає стягненню.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником та проживає у квартирі загальною площею 33,1 кв. м., житловою площею 16,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2006 року за № 1186 визначено КП «Жилкомсервіс» виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади з управління будинком, спорудою або групою будинків ( а.с. 26)

Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2011 року за № 893 , з подальшими змінами від 27.01.2012, 10.05.2017, 11.05.2018 визначено перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у місті Харкові (а.с.28-31).

Договір про надання житлово-комунальних послуг ( м. Харків) опубліковано у спеціальному випуску газети «Слобода» за 28 листопада 2006 року. Умовами договору передбачено , що його сторонами є КП «Жилкомсервіс» ( Виконавець ) та власник (наймач, орендар) квартири, інших житлових та/або нежитлових приміщень ( Споживач), предметом договору забезпечення Виконавцем надання послуг, зокрема, з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, визначено, розрахунковим періодом є календарний місяць, оплата послуг здійснюється не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим, визначено права та обов`язки, відповідальність сторін договору, договір набуває чинності з 01 січня 2007 року строком на 3 роки, якщо інше не буде заявлено сторонами в письмовій формі.( а.с. 32).

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та є споживачами послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються КП "Жилкомсервіс" (а.с.11).

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості ОСОБА_1 за отримані послуги за період з 01.03.2007 року по 31.03.2020 року становить 8439,86 грн. (а.с.7-10).

Як на підставу позовних вимог, КП "Жилкомсервіс" посилалося на те, що відповідач ОСОБА_1 не виконує обов`язки щодо сплати вартості послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що є підставою для стягнення суми заборгованості.

Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

За час дії спірних правовідносин, а саме за період з 01.03.2007 по 31.03.2020 року діяли Закон України « Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, з подальшими змінами,( далі Закон №1875-ІV) та Закон України « Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII з подальшими змінами в редакції станом на 17.03.2020 ( далі - Закон № 2189-VIII).

Відповідно до ст.13 Закону №1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Частиною 3 ст. 31 Закону №1875-ІV передбачено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Пунктом 2 частини 3 статті 4 Закону № 2189-VIII передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

Відповідно до положень частин 1, другої та третьої ст. 32 Закону №1875-ІV , плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Відповідно до частин 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Пунктом 1 частини 1 Закону №1875-ІV , пунктом 1 статті 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону №1875-ІV , пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведене свідчить, що відповідач зобов`язана була своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території.

З довідки про нарахування та оплату житлово комунальних послуг за особовим рахунком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , вбачається, що за період з 01.03.2007 по 31.03.2020 року позивачем нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачем оплата послуг не здійснювалася.

Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості відповідачкою суду не надано. Також відсутні докази укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості відповідачки за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

У апеляційній скарзі відповідачкою ОСОБА_1 заявлено про застосування строку позовної давності (п. 4 прохальної частини апеляційної скарги) .

Неможливість подати таку заяву до ухвалення судового рішення, ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції справу розглянуто в спрощеному провадженні без виклику сторін та несвоєчасним отриманням копій процесуальних документів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Звертаючись до суду з цим позовом, КП «Жилкомсервіс» просило стягнути з відповідача заборгованість за послуги щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у за період з 01.03.2007 по 01.03.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана до поштового відділення для направлення до суду 25 квітня 2020 року та надійшла - 27 квітня 2020 року, що підтверджується поштовим конвертом та вхідним штампом суду (а.с. 2,34).

За таких обставин, підлягає застосуванню положення про загальний трирічний строк позовної давності до позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 25.04.2017 по 01.03.2020 року.

Беручи до уваги довідку про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, надану позивачем, за визначений судом період заборгованість становить 3608,57грн. , виходячи з наступного розрахунку : 64,31( нарахування за травень 2017 року) + 104,46 (нарахування за червень 2017 року) 46,72 ( субсидія червень 2017 року) + (104,46 х 7) (за період липень грудень 2017 року та січень 2018 року ) 188,26 грн. (субсидія за січень 2018 року) + 104.46 грн. ( нарахування за лютий 2018 року) 94,03 грн. ( субсидія за лютий 2018 року) (104.46 грн. х 3) ( нарахування за березень травень 2018 року) + (124,75 грн. х 21 ) ( нарахування за період з червня 2018 року по березень 2020 року ).

Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані відповідачу ОСОБА_1 послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.03.2007 по 01.03.2020. , - є обґрунтованими та доведеними. Проте наявні підстави для відмови позивачу у позові в частині стягнення заборгованості за період з 01.03.2007 по 24.04.2017 у зв`язку із пропуском позовної давності, а тому стягненню підлягає заборгованість, яка утворилась за період з 25.04.2017 року по 01.03.2020 року у розмірі 3 608 (три тисячі шістсот вісім) грн.,57 коп.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності договірних відносин між позивачем КП «Жилкомсервіс» та відповідачкою ОСОБА_1 колегія суддів не приймає до уваги.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження не відповідає вимогам ст. 175-177, оскільки ціна позову визначена позивачем як сукупність щомісячних платежів, п. 4 ст. 187 ЦПК України, оскільки суд не визначив строк для відповідача для подання заяви з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного провадження., чим позбавив права на подання такої заяви та реалізації права на загальне позовне провадження, розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, суд першої інстанції порушив низку норм процесуального права, що призвело до порушення її прав як учасника справи, судом порушено принцип гласності та відкритості та принцип верховенства права, несвоєчасне отримання копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками призвело до того, що вона була позбавлена права на подання відзиву, на подання інших процесуальних документів, таких як заперечення на відповідь на відзив, була позбавлена права передбаченого ч. 1 ст. 93 ЦПК України на запитання позивачу, права на подання зустрічного позову, тим самим була позбавлена права на звернення до суду як громадянка України, що є порушенням ст. 55 Конституції України, позбавивши права на подання зустрічного позову, суд позбавив її передбаченої ч. 4 ст. 193 ЦПК України вірогідності розгляду справи в загального позовному провадженні, права знати свої права та обов`язки, не отримавши відзив на позов, суд визначив значення справи для неї як відповідача фактично вона була відсторонена від справи та від інформації щодо судового процесу. Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, в порушення норм ст. ст. 209, 211 ЦПК України, а також, що позивачем навмисно заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, з метою виключення її як учасника провадження з процесу судового розгляду

Колегія суддів відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги з огляду на таке.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 квітня 2020 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду без виклику сторін. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Тобто, у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8ст. 178 ЦПК України). Відповідно до ч. 1ст. 193 ЦПК Україниу строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Крім того, судом зазначено, що інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за адресою: https://court.gov.ua/sud2012/.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів 05.05.2020 надіслано на адресу відповідача ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням, яке на адресу суду повернулося 12.06.2020, причиною повернення зазначено «за закінченням терміну зберігання» ( а.с. 42).

Повторно вище перелічені документи 05.06.2020 року надіслано на адресу відповідача (супровідний лист а.с.41) та відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення вони були отримані особисто ОСОБА_1 - 07.07.2020 ( а.с. 49) В цей же день ОСОБА_1 отримано і копію оскаржуваного рішення, що підтверджується таким же повідомленням ( а.с.50).

За змістом ч 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Проте, ст. 376 цього Кодексу також передбачено й інше, зокрема, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, у випадках, встановлених ч. 3 цієї статті.

Так, згідно з п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

За нормами ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч. 3 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, згідно із ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

В ухвалі про відкриття провадження у справі від 29 квітня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова, пославшись на положення ст. 19, 274 278 ЦПК України вказав, що справа підлягає розгляду в спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частина 4 ст. 277 ЦПК України містить норми, які дають відповідачу право обґрунтовано заперечувати проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження і в залежності від доводів відповідача суд може змінити своє рішення і розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частини 7 статті 277 ЦПК України частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 4 , пункту 1 частин 6 та частини 9 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду , зокрема, малозначних справ. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто належить до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік (ст. 4 ЗУ про прожитковий мінімум).

Станом на 01.01.2019 року прожитковий мінімум у 2019 році для працездатних осіб становить 1921 грн .

Ціна позову становить 8 439,86 грн., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином справа підлягала розгляду в порядку спрощеного провадження, а тому неотримання судом першої інстанції відзиву на позовну заяву, а також заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не є порушенням норм процесуального права.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги, що головуючий - суддя підлягала відводу (самовідводу), оскільки, як зазначила апелянт, суддя Єрмоленко В.Б є відповідачем у іншій справі та по відношенню до неї у кримінальних провадженнях за заявою ОСОБА_1 проводилося слідство.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таких підстав для відводу судді з матеріалів справи не вбачається. Апеляційна скарга не містить будь-яких посилань на наявність суб`єктивного критерію, тобто вчинення суддею ОСОБА_2 дій, які б свідчили про прояви упередженості чи необ`єктивності.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем за отримані послуги.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л).

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 та п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміни щодо розміру стягнення суми заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, а також розподілу судового збору.

Враховуючи наведене, змінюючи рішення суду першої інстанції, позовні вимоги КП «Жилкомсервіс» суд апеляційної інстанції задовольняє частково та стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 25.04.2017 по 01.03.2020 року у розмірі 3 608 грн.,57 коп.

Судові витрати розподіляються між сторонами за правилами п. 1, ч. 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України.

З матеріалів справи убачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позову становить 2 102 грн, та сума судового збору, яка підлягала сплаті відповідачем за подання апеляційної скарги становить 3 153 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17.08.2020 року відповідача було звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу частково ( 42, 76%) і змінює рішення суду першої інстанції, то відповідно перерозподіляє судовий збір за розгляд справи та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 898,82 грн.., а також з позивача у дохід держави - судовий збір у розмірі 1348,22 грн. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд , --

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 02 липня 2020 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» () заборгованість з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у розмірі 3 608 (три тисячі шістсот вісім) грн.,57 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» () судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 898 (вісімсот дев`яносто вісім) грн 82 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Жилкомсервіс» () в дохід держави судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1348 ( одна тисяча сорок вісім) грн. 22 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

О.Ю. Тичкова