17.09.20 Справа №652/693/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення заяви про забезпечення позову

«17» вересня 2020 року смт. Високопілля

Суддя Високопільського районного суду Херсонської області Дригваль В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

В С Т А Н О В И В :

До Високопільського районного суду Херсонської області звернувся, із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за розпискою.

При цьому в зазначеній заяві просить суд, вжити заходів забезпечення позову та винести ухвалу якою накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 (відповідача у цивільній справі), а також накласти арешт на майно, яке знаходиться у приватній власності відповідача. Заявлені вимоги мотивує тим, що відповідач з 03.03.2019 року позичив у нього кошти та до теперішнього часу їх не повернув, посилаючись на нестабільну політичну ситуацію в Україні.

Заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи відповідно до ст.153 ЦПК України.

Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя ст.150 ЦПК України).

Так, в порушення вимог ч.1 п.п.5-7 ст.151 ЦПК України, заявником не вказано ціну, про забезпечення якої він просить, не зазначені пропозиції щодо зустрічного забезпечення, а також не вказано інших відомостей, потрібних для забезпечення позову, а саме не зазначено на які саме кошти необхідно накласти арешт та в якій банківській установі та на яких рахунках вони знаходяться, тощо. Крім того, заявником додано до позову копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого за ОСОБА_2 зареєстровано земельну ділянку, яка перебуває в оренді ФГ «Ольвія», але разом з тим, копія такого витягу не засвідчена належним чином.

Відповідно до п.п.5, 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, згідно роз`яснень, які містяться в п.4 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених положень законодавства та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в контексті вимог даної заяви, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з`ясувати яким чином обраний позивачем захід забезпечення позову буде захищати його майнові права під час розгляду справи та у разі можливого задоволення позову до набрання рішенням законної сили.

Натомість, у поданій заяві про забезпечення позову на обґрунтування необхідності застосування у даному випадку саме такого заходу забезпечення позову, як арешт коштів та нерухомого майна, заявник зазначає, що є ризик розпорядження нерухомим майном відповідачем на власний розсуд без його згоди до вирішення спору по суті, що буде порушенням його прав і ускладнить в майбутньому розгляд справи.

Разом з тим, заявником не надано жодних доказів на підтвердження імовірності відчуження майна відповідачем по справі (не надано доказів розміщення будь-яких оголошень про продаж нерухомості в засобах масової інформації, роздруківок із ЗМІ і т.і.), не надано жодної інформації про наявність у відповідача коштів та в яких фінансових установах вони знаходяться (перебувають), тобто не наведено жодних ризиків. Посилання заявника на те, що відповідач не повертає йому борг, посилаючись на нестабільну політичну ситуацію в країні не може прийматися як ризик, який ускладнить в майбутньому розгляд справи, або виконання рішення суду, тощо.

Також судом враховано, що право приватної власності особи захищається не лише нормами національного законодавства, але і ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою вимог ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Відповідно до ч.10 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Отже, зважаючи на те, що позивач у заяві про забезпечення позову належним чином не надав доказів на підтвердження імовірності відчуження майна відповідачем по справі та не обґрунтував наявність саме реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд вважає, що задоволення заяви про забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб призведе до порушення вимог ч.3 ст.150 ЦПК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки вид забезпечення позову, обраний позивачем, в даному випадку не буде співмірним із заявленими позовними вимогами, а також не буде дотримано вимог про пропорційність втручання у право на мирне володіння майном визначеним цілям, а тому зазначена заява не відповідає вимогам ч.3 ст.150, ч.1 п.п.5-7 ст.151 ЦПК України, в зв`язку з чим така заяви підлягає поверненню заявнику.

Керуючись, ст.ст.149-154, 353 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Дригваль