Справа № 266/1785/20
Провадженя№ 2/266/584/20
03 вересня 2020 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участі секретаря Воропаєвої О.Є. розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати шлюб укладений 19.06.2018 р. між нею та громадянином Республіки Ірак, ОСОБА_2 , який зареєстрований Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис №281 недійсним. Позовну заяву обґрунтовує тим, що познайомилась із відповідачем в мережі Інтернет та після чого деякий час вони спілкувались. Відповідач двічі приїжджав до Краматорська для особистого знайомства та проявляв симпатію до нею і запропонував укласти шлюб. Після укладення шлюб наступного дня після весілля Відповідач поїхав за речами але так і не повернувся. В подальшому вона дізналася, що Відповідачу потрібна була реєстрація шлюбу для оформлення посвідки на постійне проживання на території України, а на території Іраку він має шлюб із громадянкою Іраку та спільних дітей. Оскільки Відповідач не мав наміру створювати сім`ю вважає, що шлюб було укладено фіктивно.
Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.
На адресу відповідача замовною кореспонденцією було направлено лист з копією ухвали про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі та датою підготовчого судового засідання.
У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, але від неї мається заява про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився без поважних причин, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Приймаючи до уваги думку позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи,дійшов висновку про таке.
З свідоцтва про шлюб, виданого Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, 19.06.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, актовий запис №281 ( а.с.7).
Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до статті 40 Сімейного кодексу України шлюб, який укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, є фіктивним. Такий шлюб визнається недійсним за рішенням суду.
Стаття 41 СК України, містить вичерпний перелік підстав, за якими шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, а саме: якщо він був зареєстрований: між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п`ятою статті 26 цього Кодексу; між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб.
Згідно зі статтею 45 Сімейного кодексу України шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.
Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності, повинна підтвердити належними доказами свої посилання про відсутність у осіб, які уклали шлюб, наміру створити сім`ю.
Відповідно до судової практики самі по собі доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу було отримання певних майнових благ або переваг, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності (постанови Верховного Суду у справах № 750/6471/15-ц, № 591/1860/16-ц).
У постанові Касаційного цивільного суду ВС від 17.04.2019 у справі № 752/2337/16-ц суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.
З позовної заяви вбачається, що позивач мала реальний намір на укладання шлюбу та утворення сім`ї.
Щодо відсутності у відповідача реального наміру створити сім`ю з позивачем, набути права та обов`язки подружжя, достовірних доказів суду на підтвердження цього факту позивачем не надано, як і не надано доказів на підтвердження того, що шлюб було укладено з метою оформлення посвідки на проживання на території України, перебування Відповідача у іншому зареєстрованому шлюбі.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
При оцінці доказів суд враховує положення ст.ст. 79, 80 ЦПК України, відповідно до яких достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено достовірними та достатніми доказами той факт, що відповідач перебуваючи в іншому шлюбі уклав з нею фіктивний шлюб, без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя в зв`язку з чим, вважає, що в задоволені позову слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 39, 40, 41, 45 СК України, п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. 12, 13, 76, 81, 130, 141, 223, 263-266 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним - відмовити повністю.
Копію судового рішення направити сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду, яка подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 08.09.2020 р.
Суддя: Шишилін О. Г.