Справа № 461/7036/20
Провадження № 4-с/461/36/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2020 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Кротова О.Б.,

секретар судового засідання: Собко В.В.,

за участі:

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника боржника Подоляк Б.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу Львівської міської ради на рішення головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Левко Любов Романівни, заінтересована особа боржник ОСОБА_2 , про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, -

в с т а н о в и в :

01 вересня 2020 року Львівська міська рада звернулася до суду зі скаргою в якій просить: визнати неправомірним повідомлення головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Левко Любов Романівни про повернення виконавчого листа №461/5815/18, виданого Галицьким районним судом м. Львова, стягувачу без прийняття до виконання; зобов`язати головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Левко Любов Романівну відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №461/5815/18, виданого Галицьким районним судом м. Львова.

Обґрунтовуючи подану скаргу покликається на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2018 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 липня 2019 року та постановою Верховного суду від 03 червня 2020 року, задоволено позовні вимоги Львівської міської ради витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 22,7кв.м, на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 01) та зобов`язано повернути вказане майно за актом приймання передачі територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради. На виконання рішення суду в частині витребування та передачі майна Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист №461/5815/18, який пред`явлено до примусового виконання в Галицький відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції. 18 серпня 2020 року на адресу Львівської міської ради надійшло повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання. В повідомленні від 12 серпня 2020 року, державний виконавець покликається на ст.4 Закону України «про виконавче провадження», яка встановлює вимоги до виконавчого документа, та ст.18 Закону щодо зобов`язання виконавця вживати заходи щодо примусового виконання рішень. Проте виконавцем не зазначено, якій саме вимозі до виконавчого документа не відповідає виконавчий лист, виданий Галицьким районним судом м. Львова. Крім того, державний виконавець зазначає, що виконавчий лист повертається без виконання, оскільки у ньому більше як одна резолютивна частина. Повернення виконавчого документа без виконання державний виконавець обґрунтовує п.2 ч.3 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання в інших випадках, передбачених законом. Стягувач зазначає, що вказана норма закону не підлягає застосуванню, оскільки регулює дії виключно приватного виконавця, а ОСОБА_3 є державним виконавцем. Крім того, вважає безпідставним твердження державного виконавця про зазначення більш ніж однієї резолютивної частини рішення у виконавчому документі, беручи до уваги те, що поняття «витребування» є тотожним «вилученню та передачі предметів». Відтак, вважає дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання є неправомірним. Зважаючи на наведе, просить скаргу задовольнити.

У судовому засіданні представник Львівської міської ради Шевченко М.І. скаргу підтримала, надала суду пояснення аналогічні змісту останньої.

Представник Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання призначене на 10 вересня 2020 року та в судове засідання призначене на 16 вересня 2020 року не з`явився, двічі надіслав суду клопотання про відкладення розгляду скарги у зв`язку з перебуванням державного виконавця у відпустці.

За вимогами ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

А відтак, зважаючи на встановлений ч.1 ст.450 ЦПК України десятиденний строк розгляду скарги, суд розглядає справу за відсутності державного виконавця, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду скарги, оскільки його неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Представник заінтересованої особи боржника ОСОБА_2 адвокат Подоляк Б.Р. в судовому засіданні скаргу заперечив, вважає, що повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання відповідає вимогам закону. Разом з тим, просить суд повернути скаргу заявнику без розгляду, оскільки до матеріалів скарги в порушення вимог ч.2 ст.183 ЦПК України не додано доказів надіслання скарги іншим учасникам справи, в тому числі боржнику ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Суд вважає підставними доводи представника заінтересованої особи щодо не долучення до скарги доказів надіслання скарги іншим учасникам справи. Однак, 03 вересня 2020 року копії скарги з відповідними додатками іншим учасникам справи скеровані судом. Як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення Галицький ВДВС отримав таку 07 вересня 2020 року, а боржник ОСОБА_2 08 вересня 2020 року. А відтак, на даний час, суд не вбачає підстав для повернення такої.

Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано положеннями ст.447-453 ЦПК та положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 447 ЦПК України, частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2018 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 липня 2019 року та постановою Верховного суду від 03 червня 2020 року, задоволено позовні вимоги Львівської міської ради витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 22,7кв.м, на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 01) та зобов`язано повернути вказане майно за актом приймання передачі територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради.

На виконання зазначеного рішення суду 24 липня 202 року Галицьким районним судом м.Львова видано виконавчий лист №461/5815/2018 про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 нежитлові приміщення півпідвалу, загальною площею 22,7 кв.м на АДРЕСА_1 та зобов`язати повернути вказане майно за актом приймання передачі територіальній громаді Львівської міської ради.

05 серпня 2020 року за заявою стягувача Львівської міської ради зазначений виконавчий лист пред`явлено до примусового виконання до Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

12 серпня 2018 року повідомленням головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левко Л.Р. від 12.08.2020 року виконавчий документ повернуто стягувану без прийняття на виконання. Як на підставу для повернення державний виконавець покликається на те, що у виконавчому документі зазначено більше як одна резолютивна частина та керується п.2 ч.3 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, п.2 ч.3 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» визначає підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання приватним виконавцем, а не державним.Відтак покликання державного виконавця Галицького ВДВС на вказані положення п.2 ч.3 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними.

Щодо зазначення у виконавчому документі більше як однієї резолютивної частини, то слід зазначити наступне.

Львівська міська рада під час пред`явлення позову, а також суд під час ухвалення рішення, керувались статтею 388 ЦК України, якою визначено віндикаційний спосіб захисту цивільних прав - витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Відповідно до положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Статтею 388 ЦК України визначені підстави і порядок витребування майна із чужого незаконного володіння.

Вказаний спосіб захисту цивільних прав кореспондує із заходом примусового виконання, передбаченим пунктом 3 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - вилучення та передача предметів стягувачу.

Враховуючи те, що судом видано виконавчий лист, який відповідає резолютивній частині судового рішення судове рішення в силу статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню до його фактичного виконання у повному обсязі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 14 січня 2020 року по справі № 2-690/11, провадження № 61-36310св18.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку скарга стягувача Львівської міської ради обґрунтована та підлягає до задоволення, повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання слід визнати неправомірним та зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа.

Керуючись ст.1, 3, 4, 5, 26 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 76-81, 258-260, 268, 273, 353, 447-453 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

скаргу Львівської міської ради на рішення головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Левко Любов Романівни, заінтересована особа боржник ОСОБА_2 , про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання - задовольнити.

Визнати неправомірними повідомлення головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Левко Любов Романівни про повернення виконавчого листа №461/5815/18, виданого Галицьким районним судом м. Львова, стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Левко Любов Романівну відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №461/5815/18, виданого Галицьким районним судом м. Львова.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Галицький районний суд м.Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 16 вересня 2020 року.

Суддя Кротова О.Б.