Справа № 638/9187/18
№ провадження 2/646/218/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2020 м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

за участю: секретаря Хілінського М.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом, в якому просив визнати такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивував тим, що 25.12.1995 він отримав право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 30,7 кв.м в зв`язку з приватизацією. 15.09.2006 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.05.2010 у справі №2-5302/10 шлюб між сторонами було розірвано. В рішенні зазначено, що діти мешкають з матір`ю.

Діти зареєстровані у вищезазначеній квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності. Проте фактично діти жодного дня в зазначеній квартирі не проживали.

Одразу після народження дітей привезли до квартири за адресою проживання їх бабусі ОСОБА_6 : АДРЕСА_2 .

21.01.2009 приїхали матір відповідача ОСОБА_7 і бабуся відповідача ОСОБА_8 та забрали відповідачку з дітьми до м.Валки Харківської області.

Позивач з цього приводу звертався до правоохоронних органів та постановою від 21.01.2009 ДІМ Червонозаводського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області було відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст.296 КК України.

Вже більше 9 років діти фактично проживають разом із відповідачем у її матері у АДРЕСА_3 , де доглядаються лікарями, ходять до місцевої школи.

Позивач зазначає, що відповідач звернулася в березні 2009 року з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення трьох років та на утримання дітей, які судом були задоволені.

ОСОБА_1 зазначає, що визнання дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням, потрібно для оформлення житлової субсидії та припинення безпідставної сплати комунальних платежів за трьох осіб протягом 9 років. Місце проживання неповнолітніх дітей має бути зареєстровано за місцем проживання того із батьків, з яким фактично діти проживають.

Позивач стверджує, що відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживає у великій квартирі мами за адресою: АДРЕСА_3 . Житло позивача не придатне до проживання двох дітей, житлова площа квартири не відповідає нормам житлової площі на одну особу відповідно до ст.47 ЖК України.

20.09.2017 бабуся дітей ОСОБА_7 позбавила фактичного місця проживання його дітей, продавши належну їй квартиру, тим самим вільно розпорядилася належним їй майном. При цьому позивач не може вільно володіти та розпоряджатися своїм майном в зв`язку з реєстрацією місця проживання дітей.

Позивач зазначає, що відповідач має у власності жилий будинок за адресою: АДРЕСА_5 , та ј частину квартири АДРЕСА_6 .

З посиланням на статті 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем у справі 27.12.2018 подано до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначила, що проживання дітей у спірній квартирі неможливо з об`єктивних поважних причин.

Після народження дітей позивач привіз відповідачку з дітьми у квартиру АДРЕСА_7 , де проживала мати позивача. На допомогу відповідачці приїхала її бабуся ОСОБА_8 проти чого була власниця квартири ОСОБА_6 . Між відповідачкою та матір`ю відбувся конфлікт.

Відповідачка просить визнати поважними причини відсутності в місці реєстрації проживання: поганий стан здоров`я дітей та її самої, відсутність допомоги з боку чоловіка та його матері, конфліктні стосунки з якими змусили погодитись на пропозицію її близьких та переїхати тимчасово у м.Валки Харківської області. Там відповідачка проживала з дітьми до досягнення ними 3-річного віку, потім ще оформлювала відпустку двічі по півроку, оскільки в тому була потреба для дітей.

Після повернення в м.Харків та продовження трудової діяльності відповідачка не могла повернутися в спірну квартиру. Стосунки між нею та колишнім чоловіком були складними, позивач не цікавився дітьми.

Відповідачка заперечує наявність у неї іншого житла. В зв`язку з роботою їй з дітьми надали кімнату у гуртожитку площею 12,8 кв.м № 304 по АДРЕСА_8 , яка має статус приміщення для тимчасового проживання. Проживають у гуртожитку вимушено.

Відповідачка вважає, що реєстрація місця проживання дітей не створює перешкод для позивача у користуванні ним житловим приміщенням.

Відповідачка заперечувала проти прийняття як доказів у справі письмових пояснень свідків, додані позивачем, оскільки такі свідки не приведені до присяги.

Позивачем по справі 02.01.2019 подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що ОСОБА_3 не надала доказів на підтвердження виклику для нею швидкої допомоги у період проживання за адресою: АДРЕСА_2 , надання їй медичної допомоги у лікарні, її відмови від госпіталізації, звернення до правоохоронних органів щодо протиправних дій відносно неї з боку ОСОБА_6 . Вважає, що в зв`язку з перебуванням у післяродовій депресії, відповідачка була позбавлена можливості об`єктивно оцінювати обставини. Позивач зазначає, що ОСОБА_3 не надала доказів того, що останні 9 років діти потребували додаткового догляду через медичні показники. Надані відповідачкою медичні документи щодо стану здоров`я дітей підтверджують лише їх проблеми зі здоров`ям у перший рік життя, не вказують на причини їх окремого проживання від батька. Позивач вважає, що відповідачка не могла отримати у користування житлове приміщення для тимчасового проживання. Обмеження дітей у праві користування квартирою не порушує їх право власності, тому втручання держави у даному випадку має місце для захисту його прав, як власника. ОСОБА_9 , на думку позивача, має у власності та користуванні не один об`єкт нерухомоcті, а тому позбавлення права користування житловим приміщенням дітей не обмежує їх житлові права.

Позивач зауважує, що реєстрація дітей має наслідком нарахування комунальних платежів в більшому розмірі та робить неможливим для нього продати належну йому квартиру, позбавляє його можливості оформити субсидію на квартиру.

03.07.2018 ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд Червонозаводського районного суду м.Харкова.

06.08.2018 справа надійшла у провадження Червонозаводського районного суду м.Харкова.

09.08.2018 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

09.01.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Клопотання представника позивача про витребування доказів від 28.10.2019 залишено судом без задоволення, оскільки подано з порушенням ст.83, 84 ЦПК України майже через десять місяців після того як відповідачкою було повідомлено про її потрапляння до лікарні в зв`язку з конфліктом з матір`ю позивача (така обставина була повідомлена у відзиві на позові, поданої до суду 27.12.2018) без належного обґрунтування неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього.

Суд, вислухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 , що підтверджується копією паспорта (а.с.7).

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.12.1995 органом приватизації житлового фонду Харківського електротехнічного заводу «Трансзв`язок» (а.с.11).

Зазначена квартира складається з 1 кімнати житловою площею 18,1 кв.м, кухні, поєднаної вбиральні, коридору, вбудованої шафи, загальна площа квартири 30,7 кв.м, що підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с.12-13).

ОСОБА_10 змінив прізвище на ОСОБА_11 , про що в книзі реєстрації актів 07.05.1997 зроблено запис №24, що підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові серія НОМЕР_2 від 07.05.1997 (а.с.14).

Сторони у справі мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 видане Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 12.12.2008), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 видане Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 12.12.2008) (а.с.15,16).

Постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 21.01.2009 у порушенні справи за ознаками злочину, передбаченого ст.296 КК України, відмовлено. В постанові зазначено, що до Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області звернувся ОСОБА_1 про те, що його дружина ОСОБА_3 може переїхати з дітьми на інше місце мешкання. До прибуття працівників міліції все було з`ясовано (а.с.17).

Відповідно до довідки КП «Варіант» Валківської міської ради №109 від 27.05.2009 ОСОБА_3 та її діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають по АДРЕСА_3 разом з бабусею (а.с.18).

З інформаційної довідки №128556663 від 22.06.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з 16.05.2007 по 20.09.2017 ОСОБА_7 була власником двокімнатної квартири АДРЕСА_10 (а.с.19-20).

Відповідно до довідки №128824405 від 25.06.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_3 є власником: з 17.03.2004 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , з 29.01.2007 ј частки квартири за адресою: АДРЕСА_11 . Суд не може на підставі наданої позивачем довідки достовірно встановити право власності відповідачки на зазначені об`єкти нерухомого майна, оскільки пошук було здійснено за частковим співпадінням за даними відповідачки та відповідачем таке право власності не визнається (а.с.21). Крім того, суду надана довідка не в повному обсязі (два аркуші з трьох).

Відповідно до виконавчого листа №2-289/10 виданого Червонозаводським районним судом м.Харкова з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дружини. У виконавчому листі зазначена адреса ОСОБА_3 : АДРЕСА_3 (а.с.22).

Відповідно до виконавчого листа №2-1615/09 виданого Червонозаводським районним судом м.Харкова з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Адреса місця проживання у виконавчому листі ОСОБА_3 зазначена: АДРЕСА_4 (а.с.23).

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.05.2010 у справі №2-5302/10 за позовом ОСОБА_1 шлюб, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 розірвано (а.с.26).

Відповідно до довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги №224 від 04.10.10 за адресою: АДРЕСА_9 зареєстровані ОСОБА_1 , його дочка ОСОБА_5 та син ОСОБА_3 (а.с.27).

Реєстрація позивача та двох його дітей за зазначеною адресою станом на 22.06.2018 підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № НОМЕР_5 -daa1-4aa3-8d3b-d394420207bd від 22.06.2018 (а.с.43).

Відповідно до листа президента АТ «РБП №11»№12 від 17.06.2011, наданого на запит Управління праці та соціального захисту населення Валківської районної державної адміністрації Харківської області за період з 01.12.2010 до 31.05.2011 виплати по виконавчим листам з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 здійснювалися своєчасно і в повному обсязі (а.с.28,29).

Листом державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ №7989 від 15.04.2010 підтверджується, що станом на 01.04.2010 у боржника ОСОБА_1 аліменти переплачено (а.с.105).

Відповідно до актів від 10.09.2013 (а.с.30), від 28.10.2013 (а.с.31), від 22.01.2014 (а.с.32), від 20.03.2015 (а.с.33), від 15.03.2018 (а.с.34) ОСОБА_3 , 1981 року народження, не зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_9 , а діти ОСОБА_12 , 2008 року народження, й ОСОБА_5 , 2008 року народження, зареєстровані, але не проживають за зазначеною адресою, що підтверджується підписами сусідів.

Згідно з листом №420 від 04.06.2018 діти ОСОБА_12 , 2008 року народження, і ОСОБА_5 , 2008 року народження, під наглядом КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня №24» не перебувають. В період з 01.01.2010 по теперішній час за медичною допомогою не зверталися. (а.с.36).

Згідно з листом директора ХСШ І-ІІІ ступенів №66 Харківської міська ради Харківської області №119/01-25/18 від 04.06.2018 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2014 по теперішній час у школі №66 м.Харкова не навчалися та не навчаються (а.с.38).

Відповідно до листа Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області НП України №35щ/119-63/01/12-2018 від 04.06.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Основ`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області із заявами щодо чинення перешкод будь-якими особами у будь-який спосіб в користуванні нерухомістю, розташованою за адресою: АДРЕСА_9 (а.с.40). При цьому суд зауважує, що в листі не зазначено період, в який мали місце зазначені обставини. Крім того, національна поліція України була створена у 2015 році, а тому інформація щодо відсутності звернень сторін до відділу поліції означає лише, що таких звернень не було у період з 2015 року.

Суд не приймає до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_13 (а.с.44-46), ОСОБА_14 (а.с.47-49), як недопустимі докази відповідно до положень ст.78 ЦПК України. Показання свідків мають силу доказів лише у випадку виклику та допиту у судовому засіданні з попередженням їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду (ст.90, 91 ЦПК України).

З довідок №2223, №2218 Харківського міського клінічного пологового будинку вбачається, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_12 знаходилися на стаціонарному лікуванні у відділенні недоношених дітей в період з 08.12.2008 по 08.01.2009 в зв`язку зі встановленим діагнозом (а.с.88,89).

Відповідно до довідок №1101, №1102 від 01.07.2009 діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребують постійного догляду та тривалого неодноразового лікування курсами по 1,5-2 місяці через кожні 1,5-2 місяця (а.с.93, 94).

Відповідно до довідки Клініки «Доктор Алекс» від 01.07.2009 дитина ОСОБА_5 проходила курс амбулаторно курс лазеротерапії з приводу гематоми області перенісся (а.с.95).

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_12 , що підтверджується копією її паспорта (а.с.96).

Згідно з випискою із медичної карти хворого ОСОБА_3 за 10.02.2009 в період з 26.01.2009 по 10.02.2009 проходила лікування КЗОЗ «Міська поліклініка №26» (а.с.90).

Відповідно до ордеру на жилу площу в гуртожитку № 1588 сестрі медичній КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №11» ОСОБА_3 надано право на зайняття жилої площі у гуртожитку по АДРЕСА_8 , кімната №304 площею 12,8 кв.м. В графі «Склад сім`ї» записи відсутні (а.с.91).

Відповідачкою надано довідку з роботи КНП «Міська поліклініка №25» №57 від 26.10.2018 про її дохід з квітня по вересень 2018 року, який складає 25519,01 грн (а.с.92).

Суд не бере до уваги лист Харківської дирекції Поштамп №9-Ш-202-7 від 12.04.2010 (а.с.24), довідку №08/1057 від 04.03.2009 про склад сім`ї ОСОБА_15 (а.с.107), як такі що не містять інформації щодо предмета доказування.

Ч.1 ст.29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Ч.6 ст.29 ЦК України визначає, що фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч.2 ст.176 СК України права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Суд вважає, що неповнолітні діти не можуть самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт їх не проживання у спірній квартирі, та проживання з матір`ю у гуртожитку не можуть бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітні діти сторін у справі набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивач не надав, хоча це відповідно до статей 13, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Саме така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №711/4431/17.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через свій вік не мають можливості самостійно прийняти рішення про вибуття до іншого місця проживання. Безпідставними є і посилання позивача на статтю 405 ЦК України з огляду на те, що діти були відсутні у спірній квартирі понад один рік з поважних причин.

Ст.47 ЖК Української РСР до даних правовідносин не застосовується, оскільки зазначена норма стосується надання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Відповідно до ч.1-3 ст.132 ЖК Української РСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Зі змісту норм ЖК Української РСР, що регулюють порядок надання та виселення з гуртожитків випливає, що це житло для відповідача та її дітей не є постійним. Отже неможливо вважати право дітей на житло задоволеним. Докази наявності у відповідача іншого житла суду не надано.

При цьому суд зауважує, що права неповнолітніх дітей на житло дещо обмежують право власника на розпорядження належним йому нерухомим майном, проте таке обмеження є доцільним, оскільки убезпечує порушення конституційного права на житло такої вразливої категорії фізичних осіб, як неповнолітні діти. Батьки дітей, в тому числі і позивач, зобов`язані забезпечити їх належними житловими умовами.

З наданих суду доказів вбачається, що відповідачка не має можливості забезпечити право дитини на проживання в належних умовах, оскільки має у користуванні кімнату у гуртожитку площею 12,8 кв.м.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, тобто судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та в зв`язку з відмовою у задоволення позовних вимог покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду (Харківський апеляційний суд) через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення (Червонозаводський районний суд м.Харкова).

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_13 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_14 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_8 .

Третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, місце знаходження: 61002, місто Харків, вулиця Чернишевська, 55, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26489104.

Повний текст рішення складено 21 серпня 2020 року.

Суддя: В.А.Єжов