Провадження № 2/752/1102/20
РІШЕННЯ

Іменем України

заочне

09.09.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року представник позивача ТОВ «Українська факторингова компанія» звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив суд в разунок погашення зобов`язань за кредитним договором № 014/3181/152416/73 від 28.08.2008 року звернути стягнення на предмет застави - автомобіль «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , шляхом визнання за позивачем права власності на предмет застави автомобіль «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 та зобов`язати відповідача передати позивачу предмет застави автомобіль «Тойота», шасі № НОМЕР_2 д.н.з. НОМЕР_1 з комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, а також судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 28.08.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/3181/152416/73, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 21824 доларів США, а позичальник зобов`язався отримати кредит, та використати його за цільовим призначенням, повернувши основну суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені договором. В якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором, 28.08.2008 року приватним нотаріусом було посвідчено договір застави транспортного засобу № 014/3181/152416/73, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , предметом якого був автомобіль «Тойота», шасі № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 . Сторони узгодили те, що вартість предмету застави становить сума в розмірі 117756,00 грн. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.03.2012 року, позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та на час звернення до суду із даним позовом рішення суду не виконане. 24.07.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний індустріальний банк» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/43, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/3181/152416/73 від 28.08.2008 року, боржником за яким був ОСОБА_2 перейшло до ПАТ «Комерційний індустріальний банк». 24.07.2017 року між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» було укладено договір про відступлення права вимоги № 114/43-УФК, відповідно до умов якого право грошової вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. На підставі правочинів про заміну кредитора, приватним нотаріусом в Державному реєстрі було змінено заставодержателя на ТОВ «Українська факторингова компанія» щодо предмету застави «Тойота», шасі № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 . Позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 помер. Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС України від 01.06.2018 року, новим власником заставного мана з 22.02.2017 року є відповідач ОСОБА_1 . Позивач вказує, що ані первісним кредитором, ані новим кредитором дозвіл на зняття транспортного засобу з обліку не надавався, заборгованість за кредитним договором не погашена, та запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна був чинним, як на момент зняття транспортного засобу з обліку, так і чинним на даний час, що свідчить про незаконність відчуження предмету застави відповідачу. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що договором застави прямо передбачено можливість заставодержателя звернути стягнення на предмет застави, задовольнивши свої вимоги в зв`язку із непогашенням кредитної заборгованості, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.07.2018 року, справу було передано до Голосіївського районного суду м. Києва за підсудністю.

19.09.2018 року справа надійшла до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Новака А.В. від 19.10.2018 року, справу було призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.02.2019 року, справу було прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

16.09.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи, зокрема, на те, що заставодавець ОСОБА_2 помер, та відповідно до умов договору у разі смерті заставодавця, зобов`язання за договором застави переходять до спадкоємців. Проте первісний кредитор, достеменно знаючи про закриття виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника з відповідною вимогою до спадкоємців не звертався, договір застави є припиненим, а відтак позовні вимоги до відповідача, на даний час є безпідставними.

26.09.2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача вказує на те, що договір застави не є припиненим, заборгованість за договором не погашена, ані первісний кредитор, ані позивач не давали згоду на відчуження автомобіля, а відтак відповідач набув право власності на автомобіль незаконно, є недобросовісним набувачем, в зв`язку з чим вимоги позивача є правомірними.

В зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 , на підставі розпорядження керівника апарату суду № 387 від 26.05.2020 року, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.08.2020 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. До суду надійшло клопотання про можливість розгляду справи без участі представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на позов.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 28.08.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/3181/152416/73, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 21824 доларів США, а позичальник зобов`язався отримати кредит, та використати його за цільовим призначенням, повернувши основну суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені договором.

В якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором, 28.08.2008 року приватним нотаріусом було посвідчено договір застави транспортного засобу № 014/3181/152416/73, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , предметом якого був автомобіль «Тойота», № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 . Сторони узгодили те, що вартість предмету застави становить сума в розмірі 117756,00 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.03.2012 року, позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені частково та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в сумі 102987,31 грн.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 04.09.2012 року.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новомосковського управління юстиції від 28.08.2014 року, виконавче провадження № 37230906 було закінчено, в зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 , про що державному виконавцю стало відомо із копії свідоцтва про смерть від 26.02.2014 року, актовий запис № 26.

Позивач вказує, що на час звернення до суду заборгованість ОСОБА_2 становить суму в розмірі 343959,77 грн., та рішення суду не виконане в повному обсязі, однак, докази про те, чи не виконано рішення суду в повному обсязі чи частково, стороною позивача суду надано не було, як і не було надано суду достатніх доказів того, що сума заборгованості ОСОБА_2 становила 343959,77 грн., оскільки, за рішенням суду з нього було стягнуто суму в розмірі 102987,31 грн.

Судом встановлено, що 24.07.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний індустріальний банк» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/43, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/3181/152416/73 від 28.08.2008 року, боржником за яким був ОСОБА_2 перейшло до ПАТ «Комерційний індустріальний банк».

Позивач вказує, що 24.07.2017 року між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» було укладено договір про відступлення права вимоги № 114/43-УФК, відповідно до умов якого право грошової вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача, однак, в матеріалах справи відсутній зазначений договір, в зв`язку з чим наведені твердження позивача є недоведеними.

На підставі правочинів про заміну кредитора, приватним нотаріусом в Державному реєстрі було змінено заставодержателя на ТОВ «Українська факторингова компанія» щодо предмету застави «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 , про що свідчить витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Позивач вказує, що товариству стало відомо, що ОСОБА_2 помер, та згідно відповіді Головного сервісного центру МВС України від 01.06.2018 року, новим власником заставного майна з 22.02.2017 року є відповідач ОСОБА_1 .

З огляду на те, що ані первісним кредитором, ані новим кредитором дозвіл на зняття транспортного засобу з обліку не надавався, заборгованість за кредитним договором не погашена, та запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна був чинним, як на момент зняття транспортного засобу з обліку, так і чинним на даний час, а тому позивач вважає, що відчуження предмету застави на користь відповідача відбулась незаконно, та в рахунок погашення боргових зобов`язань за кредитним договором № 014/3181/152416/73, боржником за яким був ОСОБА_2 , наявні підстави для звернення стягнення на предмет застави автомобіль «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 та зобов`язання відповідача передати позивачу предмет застави автомобіль «Тойота», шасі № НОМЕР_2 д.н.з. НОМЕР_1 , який на даний час належить відповідачу, шляхом визнання за позивачем права власності на нього.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про заставу» та Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що передбачено ч. 1 ст. 2 ЦПК України.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору, та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України, ОСОБА_2 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів, що передбачено ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави), що передбачено ст. 572 ЦК України.

Як визначено ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення. Включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу», що кореспондується із положенням статті 589 Цивільного кодексу України, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойку), необхідні витрати та утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Статтею 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Так, відповідно до досліджених судом письмових доказів, стороною позивача не надано суду доказів укладення 24.07.2017 року між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» договору про відступлення права вимоги № 114/43-УФК, відповідно до умов якого право грошової вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача, як і не надано розрахунку заборгованості ОСОБА_2 , зокрема, перед ТОВ «Українська факторингова компанія», а тільки надано реєстр боржників до договору факторингу від 24.07.2017 року, укалденого між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний індустріальний банк», відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/3181/152416/73 від 28.08.2008 року, боржником за яким був ОСОБА_2 перейшло до ПАТ «Комерційний індустріальний банк».

Стороною позивача не доведено суму боргу позичальника, не зазначено, які саме нарахування входять до загальної суми боргу, та не вказано на яку саме дату сума боргу складає 343959,77 грн., оскільки за судовим рішенням з ОСОБА_2 було стягнуто суму боргу в розмірі 102987,31 грн.

Крім того, судом встановлено, що саме ОСОБА_2 , який помер, уклав кредитний договір із ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а також договір застави.

На даний час автомобіль зареєстрований за відповідачем, однак, із наданих до суду доказів, суд позбавлений можливості встановити ким та на якій підставі спірний автомобіль був знятий з реєстрації в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, за наявності обтяження спірного рухомого майна, та перереєстрований за відповідачем.

Крім того, стороною позивача вказується на те, що перереєстрація на відповідача була здійснена незаконно, однак, належних доказів цим твердженням матеріали справи не містять, та будь-яких клопотань в цій частині стороною позивача заявлено не було.

Слід вказати на те, що згідно із ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.

У разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов`язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п`яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 цього Закону.

Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Аналізуючи вимоги ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», лише у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження його рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Крім того, слід зазначити про те, що у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною другою статті 1281 ЦК України (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених заставою.

Згідно з частиною четвертою статті 1281 ЦК України наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 27 Закону України «Про заставу» право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Згідно умов кредитного договору, укладеного між банком та ОСОБА_2 , кредитор позичальника мав заявити вимогу до спадкоємців ОСОБА_2 , однак, будь-яких доказів належного звернення ані первісного кредитора, ані позивача до нотаріальної контори матеріали справи не містять, як і не містять доказів про те, що відповідач у справі є спадкоємцем позичальника, та ним спірний автомобіль було успадковано.

Відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця.

Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Крім того претензія кредитора, як підстава для заведення спадкової справи передбачена і пунктом 2.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Отже, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію нотаріусу, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву (претензію) незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Встановити чи не спливли, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення вимоги кредитором спадкодавця, та, як наслідок, позбавлення кредитора права вимоги як за основним, так і за додатковим зобов`язаннями, в ході розгляду даного спору не вбачалось можливим, в зв`язку з відсутністю достатніх та належних доказів цьому.

Доводи сторони позивача про те, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 фактично не могли виконати вимоги кредитора, оскільки, заставний автомобіль вибув із власності померлого боржника, відповідно спадкоємці його не успадкували, а тому відсутні підстави, відповідно до яких товариство може пред`явити вимоги про повернення кредиту, судом до уваги не приймаються, оскільки недотримання визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором спадкодавця вимоги призводить до позбавлення його права вимоги.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що боржник за кредитним договором ОСОБА_2 помер в 2014 році, докази незаконного відчуження автомобіля останнім, відсутні, та стороною позивача не доведено чи отримували спадкоємці спадщину на спірне рухоме майно, не доведено яким чином, ким та на якій підставі автомобіль було зареєстровано за відповідачем, не надано доказів, що відповідачу було відомо про знаходження спірного автомобіля в заставі, та те, що відчуження автомобіля відбулось із порушенням вимог закону, а тому суд вважає, що стороною позивача не доведено обґрунтування позовних вимог, та підстави, з якими закон пов`язує можливість звернення стягнення на предмет застави, який на даний час належить відповідачу, - відсутні, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

На підставі ст.ст. 509, 512, 513, 514, 525, 526, 527, 546, 572, 589, 1054, 1077 ЦК України, Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», керуючись ст.ст.12, 19, 43, 49, 76, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, - відмовити.

Судові витрати залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Н.П. Чередніченко