ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7316/20 Справа № 216/6185/19 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 216/6185/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2020 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 26 червня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів,.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 20.11.2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. На теперішній час їхні фактичні шлюбні відносини припинено, шлюб розірвано.

Від шлюбу у позивача та відповідача по справі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні.

Відповідно до рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.11.2008 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 900 грн щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 серпня 2008 року до досягнення дитиною ОСОБА_4 повноліття.

Згідно з розрахунком державного виконавця Жуковської Ю.В., станом на 01.10.2019 року за період з 01.03.2013 року по 01.10.2019 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 70200 грн.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає 68265 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з виплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 70200 грн, а також пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 68265 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 70200 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 68265 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1384,65 грн.

В апеляційній скарзі відповідач та його представник просять змінити рішення суду першої інстанції, та встановити, що заборгованість по сплаті аліментів становить 62 100 грн., а заборгованість за пенею 27 796 грн., посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що між ним і позивачем було досягнуто домовленість, згідно з якою він мав надавати гроші своїй матері ОСОБА_5 , яка мала сплачувати комунальні платежі за квартиру, в якій мешкає ОСОБА_1 , натомість він не буде платити їй аліменти. Вказану домовленість він виконував з листопада 2013 до серпня 2019 року. У 2017 році його матір`ю сплачено за комунальні послуги за квартиру, в якій мешкає ОСОБА_1 в сумі 25609 грн., а у 2019 році його матір`ю сплачено за комунальні послуги за квартиру, в якій мешкає ОСОБА_1 10444,94 грн.

Крім того, в період з 01.03.2013 року по 01.12.2013 року він перерахував позивачу на її картку на утримання дитини аліменти в розмірі 8100 грн.

Крім того відповідач та його представник вважають, що розмір неустойки (пені), яку просить стягнути з нього позивач підлягає зменшенню з урахуванням його матеріального та сімейного стану, оскільки в іншому шлюбі в нього на утриманні троє дітей.

При цьому, суд першої інстанції не застосував норму ч. 2 ст. 196 СК України, відповідно до якої у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду заходів, передбачених ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі та від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.11.2008 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 900 грн. щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 серпня 2008 року до досягнення дитиною ОСОБА_4 повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом №2-3972/2008, який складено 01.10.2019 року державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Жуковською Ю.В., розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів за період з березня 2013 року по вересень 2019 року складає 70200 гривень (а.с.6-7).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті аліментів та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції виходив доведеності факту порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті аліментів, з огляду на наступне.

Вирішуючи питання щодо стягнення розміру заборгованості по сплаті аліментів, наявної у відповідача перед позивачем за період з березня 2013 року по вересень 2019 року в загальній сумі 70200 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 70200 грн. виникла у відповідача перед позивачем у зв`язку з несплатою аліментів на дитину, які призначені судовим рішенням до сплати на користь позивача.

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений положеннями Закону України «Про виконавче провадження», частина 8 статті 71 якого визначає, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Враховуючи зазначене, а також те, що аліменти вже стягнуті за рішенням суду, що знайшло своє відображення в розрахунку заборгованості, а отже повторному стягненню вони не підлягають, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті аліментів не підлягають задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів, втім, вона підлягає стягненню в порядку Закону України «Про виконавче провадження». Задоволення позовних вимог позивача в цій частині призведе до подвійного стягнення з боржника заборгованості.

Такий правовий висновок міститься в Постанові Великої палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15ц.

При цьому, колегією суддів не приймаються до уваги посилання відповідача та його представника в апеляційній скарзі на те, що між ним та позивачем було досягнуто угоди про заміну аліментів на сплату комунальних платежів за квартиру, оскільки такі твердження відповідача не підтверджуються належними та достатніми доказами, при цьому свідчать про нецільове призначення коштів, спрямованих на сплату аліментів, оскільки відповідно до статті 179 СК України, аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Також колегією суддів не приймаються до уваги посилання відповідача та його представника в апеляційній скарзі на те, що відповідачем в період з з 01 березня 2013 року по 01 грудня 2013 року було перераховано позивачу, на її картку, на утримання дитини 8100 грн., оскільки жодних документальних підтверджень даних обставин відповідачем як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, не надано та належними та допустимими доказами не доведено. При цьому вказані відповідачем обставини не підтверджені і витребуваною від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про відкриті рахунки на ім`я ОСОБА_1 за період з 01 березня 2013 року по 01 грудня 2013 року та про рух коштів на цих рахунках за період з 01 березня 2013 року по 01 грудня 2013 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, однак не може погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України, неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. Проте свої зобов`язання вчасно не виконував.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з березня 2013 року по вересень 2019 року загальна заборгованість ОСОБА_4 становить 70200 грн.

Розраховуючи розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів колегія суддів виходить з наступного.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі 333/6020/16-ц, провадження № 14-61цс18.

Враховуючи викладене, беручі до уваги вказану правову позицію Великої палати Верховного суду, колегія суддів вважає, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів, розрахована позивачем в розмірі 68 265 грн. відповідно до діючих норм законодавства. При цьому колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок та колегія суддів вважає його вірним (а.с.30-35).

Разом з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення абз.2 ч.1 ст.196 СК України, якими передбачено, що у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача та його представника в цій частині заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.ч.3, 5 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості і сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом і перераховуються стягувану.

Як вбачаєтеся із матеріалів справи, Постановою державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Жуковською Ю.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3972/2008, виданого 21 листопада 2008 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на боржника ОСОБА_2 за не сплату заборгованості, яка станом на 01.04.2020 року становить 72745 грн., накладено штраф у розмірі 32369 грн.. Зазначена постанова є чинною, в установленому законом порядку не скасована.

Враховуючи суму заборгованості ОСОБА_4 по аліментам, яка складає 70200 грн., та розмір визначеного державним виконавцем штрафу, максимальній розмір пені, яка підлягає стягненню з боржника, становить 37831 грн. (70200 грн. 32369 грн.).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача, підлягає зміні, а сума пені зменшенню до 37831 грн.

При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача та його представника про те, що розмір неустойки (пені) яку просить стягнути з нього позивач підлягає зменшенню з урахуванням його матеріального та сімейного стану, оскільки в іншому шлюбі в нього на утриманні троє дітей, оскільки вказані обставини не являються достатньою правовою підставою для зменшення розміру пені.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по виплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 70200,00 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог та зміні в частині визначеного судом першої інстанції розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, із зменшенням вказаного розміру з 68265 грн. до 37831 грн.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2020 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 70200 грн. та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення суду змінити в частині розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 68265 грн. до 32369 (тридцять дві тисячі триста шістдесят дев`ять) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: