Справа № 455/790/15-ц
Провадження № 4-с/455/7/2020
УХВАЛА

Іменем України

11 вересня 2020 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Пошивака Ю.П.,

секретар судового засідання Сенета Г.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - залі судових засідань цивільну справу №455/790/15-ц за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на дії державного виконавця Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

12.05.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» звернулася до суду з скаргою на дії державного виконавця Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в якій просить поновити причини пропущення процесуальних строків на подання скарги, визнати неправомірними дії державного виконавця Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 24.01.2020 року в частині винесення повідомлення про повернення виконавчого документа №455/790/15-ц на суму 13384,10 гривень без прийняття до виконання.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2020 року справу розподілено судді ОСОБА_2 ..

Наказом №47-К від 10.07.2020 року суддю ОСОБА_2 відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю 07.07.2020 року.

З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. №616/07/2020 від 21.07.2020 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П.

Ухвалою судді від 17.08.2020 року вказану справу прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 14 годину 30 хвилин 11.09.2020 року.

11.09.2020 року представник заявника в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. В заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника заявника.

Головний державник виконавець Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Телічак С.З. в судове засідання не з`явився, був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. 11.09.2020 року подав до суду заяву, в якій просив скаргу слухати без його участі. Також зазначив, що з поштових відправлень вбачається, що виконавчий документ відправлено вчасно.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Причина неявки суду не відома.

Враховуючи положення ст. 450 ЦПК України щодо строку розгляду скарги суд вважає, що скаргу слід розглянути за відсутності сторін, які повідомлені належним чином, надіславши їм копію ухвали для забезпечення можливості оскарження з моменту отримання, що не позбавить їх права на справедливий розгляд справи.

Дослідивши доводи скаржника, письмові пояснення суб`єкта оскаржуваних дій, вивчивши матеріали справи та надавши оцінку обґрунтованості доводам скарги, суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню за наступних підстав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на доступ до правосуддя.

В силу вимог ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Чинне законодавство України передбачає широке коло можливостей впливу на хід виконавчого провадження, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у межах виконавчого провадження. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців регламентується як Законом України «Про виконавче провадження» так і відповідними положеннями процесуальних кодексів які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження.

Процесуальне законодавство встановлює, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (статті447,448 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року з наступними змінами (надалі Закон № 1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець, як працівник органу державної виконавчої служби відповідно до ст.18 Закону України № 1404-VІІІ, зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Судом встановлено, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 06.11.2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (надалі ТОВ «Кредекс Фінанс») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 у користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» п/р НОМЕР_1 в ПАТ «Платинум банк», МФО №380388 13 384 (тринадцять тисяч триста вісімдесят чотири) гривні 10 копійок заборгованість за кредитними договорами.

Вказане вище судове рішення набрало законної сили, у зв`язку з чим були видані 22.12.2015 року виконавчі листи.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниця від 19.12.2016 року повернуто виконавчий документ без виконання в порядку п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», що в свою чергу перервало строк пред`явлення такого документа до виконання з дня повернення, про що свідчить відповідна відмітка на виконавчому документі (а.с.3).

Тобто на момент набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» №1404 VІІІ від 02.06.2016 року (05.10.2016 року) строк пред`явлення виконавчого документа №455/784/15-ц не сплив, а тому до спірних правовідносин підлягають приписи п.5 Розділу ХІІІ «прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» №1404 VІІІ від 02.06.2016 року та положення ст.12 зазначеного Закону.

Таким чином строк пред`явлення виконавчого документа №455/790/15-ц до примусового виконання починається з наступного дня, тобто з 20.12.2016 року по 20.12.2019 року.

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 14.06.2017 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено, замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (, місцезнаходження: 03680, м, Київ, вул. Кільцева дорога, буд. № 18»а», поточний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у Філії-Головного Управління по м.Києву та Київській області АТ «ОщадБанк», код банку 322669) у виконавчому провадженні щодо виконання рішення у цивільній справі №455/790/15-ц від 06.11.2015 року, що постановив Старосамбірський районний суд Львівської області за позовом ТОВ «Кредекс фінанс» до ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: 82057, с.Гуманець Старосамбірського району Львівської області) про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Судом встановлено, що у вище вказаному виконавчому листі від 06.11.2015 року, а саме: у графі «Відмітки державного виконавця про виконання рішення або повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин повернення» наявні два записи: 1. 19.12.2016 року п.5 ст.37 ЗУ «Про Виконавче провадження» стягнення не проводиться, 2) 24.01.2020 року повернуто виконавчий документ стягувачу (а.с.3).

Згідно Закону України від 21.04.1999 року №606-ХVІ «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час видачі виконавчого листа Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом (ст.22 ч.1 п.2).

На час повернення виконавчого документу стягувачу 24.01.2020 року діяв Закон України «Про виконавче провадження № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року.

Цим законом визначено інші строки пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Так, ч.1 статті 13 цього Закону встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до п.1 частина 4 статті 13 названого Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення,а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ст.13 ч.5 вказаного Закону).

Крім того, пунктом 5 розділу Розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження, тобто «у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Згідно пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, на час повернення державним виконавцем виконавчого документу стягувачу 24.01.2020 року діяли положення нового Закону «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року, які надалі поширюються на виконання цього листа. Строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, тобто з 20.12.2016 року по 20.12.2019 року.

Реалізуючи своє право згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року, стягувач 27.11.2019 року за посередництвом УДППЗ «Укрпошта» цінним листом з описом (штрих кодовий ідентифікатор №174) на поштову адресу Старосамбірського РВДВС ЗМУМЮ (м.Львів) направлено заяву про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого документа №455/790/15-ц від 22.12.2015 року.

Відповідно до ч.2 ст.255 ЦК України, письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здатні своєчасно. Тобто пред`явлення ТОВ «Фінансова компанія управління активами» виконавчого документа до виконання здійснене в межах процесуального строку встановленого законом, оскільки в даному пред`явленні є факт направлення виконавчого документа установу поштового зв`язку, а не дата отримання його адресатом.

Таким чином, заява стягувача про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №1 від 06.11.2015 року, була надіслана і отримана відділом ДВС в межах трирічного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Втім, головним державним виконавцем Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Телічаком С.З. 24.01.2020 року винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на те, що стягувачем пропущено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання (а.с.9).

Дане повідомлення головного державного виконавця є не обґрунтованим, не мотивованим, та безпідставним, та таким що підлягає скасуванню.

Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є відповідним рішенням державного виконавця, а тому таке повідомлення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Європейським судом з прав людини в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року зроблено висновок про те, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

При цьому затримка у виконанні судового рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції, у зв`язку з чим саме на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Положеннямист.451 ЦПК Українив становлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Аналогічні положення містяться в п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Приписами статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Законне і обґрунтоване рішення має бути також справедливим у моральному та соціальному аспектах - з урахуванням вимог Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Приписами статті 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» кожному гарантовано захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

З огляду на викладене, враховуючи зміст повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, суд погоджується з доводами скаржника та вважає повністю доведеним зловживання державним виконавцем своїм процесуальним правом та порушення обов`язку щодо прийняття у встановленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку виконавчого листа до виконання.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне задовольнити скаргу та визнати дії державного виконавця Старосамбірського РВДВС ЗМУМЮ (м.Львів) від 24.01.2020 року щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання - неправомірними.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.04.2018 у справі N 910/7367/16 та від 04.04.2018 у справі N 910/17959/15.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Крім того, згідно положень частин 1, 6 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з клопотання про поновлення строку для подання скарги на дії державного виконавця, скаргу на дії державного виконавця подано з запізненням 12.05.2020 року з підстав отримання оскаржуваного повідомлення за посередництвом УДППЗ «Укрпошта» рекомендованим листом 03.03.2020 року, та установлення карантину на всій території України, від 12.03.2020 року, в результаті якого продовжено строки звернення до суду відповідно до ст.3 ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Вимогами ст.449ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

З урахуванням викладеного, суд приймає до уваги доводи заявника та вважає, що строки пропуску звернення до суду пропущені ним з поважних причин, а тому, визначений законом процесуальний строк звернення до суду необхідно поновити.

Відповідно до ст.453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,12,13,76-83,95,258,259,260,261,268,272,353-354,355,447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року з наступними змінами та доповненнями, суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити пропущений строк звернення до суду на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на дії державного виконавця Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 24.01.2020 року в частині винесення повідомлення про повернення виконавчого документа №455/790/15-ц на суму 13384,10 гривень без прийняття до виконання.

Зобов`язати орган державної виконавчої служби повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, з дня її одержання.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи за правилами п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Суддя Ю.П.Пошивак