Постанова

Іменем України

08 вересня 2020 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/8526/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Білич І.М., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду м. Києва

в складі судді Ларіонової Н.М.

від 22 січня 2020 року

у справі №758/14822/15-ц Подільського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Комунального підприємства "Притулок для тварин", правонаступником якого є Комунальне підприємство "Київська міська лікарня ветеринарної медицини",

третя особа - ОСОБА_2 ,

про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2015 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що її з порушенням трудового законодавства звільнено з роботи з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом, уточненим в подальшому, до Комунального підприємства "Притулок для тварин" (далі - КП "Притулок для тварин") про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 268 988,25 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано, що при звільненні позивача відповідачем було допущено ряд порушень. Зокрема, звільнення відбулося без згоди як первинної профспілкової організації КП "Притулок для тварин", так і без згоди об`єднання первинних профспілкових організацій Київської міської державної адміністрації та Київської міської ради; на момент звільнення ОСОБА_1 не було повідомлено про наявні вакансії у роботодавця та/або запропоновано переміщення чи переведення на відповідні вакансії; не дотримано прав позивача на переважне право залишення на роботі, враховуючи безперервний трудовий стаж на підприємстві, освіту та наявність малолітньої дитини, яку ОСОБА_1 виховує одна.

Судом безпідставно не враховано правову позицію Верховного Суду по аналогічному спору щодо незаконного звільнення працівника відповідача, яка висловлена в постанові від 11.12.2019 по справі№758/14834/15-ц.

За наведених обставин просила скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 22.01.2020 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач, заперечуючи проти апеляційної скарги, подав відзив. Посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник позивача - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача - Куненко С.П. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Третя особа, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом КП «Притулок для тварин» №10-к від 01 лютого 2011 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду диспетчера відділу моніторингу та регулювання чисельності тварин.

25 червня 2015 року наказом комісії з припинення КП «Притулок для тварин» №51-ОП скорочено посаду, яку обіймала ОСОБА_1

30 червня 2015 року ОСОБА_1 надано персональне попередження про подальше вивільнення з 31.08.2015, яке позивач отримала під особистий підпис.

Наказом №132-К від 13 листопада 2015 ОСОБА_1 звільнено з посади головного фахівця служби моніторингу та регулювання чисельності тварин у зв`язку зі скороченням чисельності працівників за п.1 ст.40 КЗпП України.

Судом також встановлено, що згідно довідки Комісії з припинення КП "Притулок для тварин" №38 від 31.03.2017, у період з 12.11.2015 по 31.12.2015, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, обумовленими припиненням Підприємства за п. 1 ст. 40 КЗпП України скорочено 28 штатних одиниць, серед яких заокрема в службі моніторингу та регулювання чисельності тварин 3 штатних одиниці головних фахівців.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, що були належним чином оцінені, обґрунтовано виходив із того, що позивачку звільнено без порушенням трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За положеннями ч. 1 і ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за містом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Даний правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 10 вересня 2018 року по справі №487/6407/16-ц.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які за своєю кваліфікацією може займати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є вільними в межах структури підприємства, установи, організації як юридичної особи в цілому, включаючи її відокремлені підрозділи.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що звільнення відбулося без наявності згоди профспілкової організації.

Дійсно, звільнення ОСОБА_1 відбулося без згоди профспілкової організації, як того вимагає положення ч. 1 ст. 43 КЗпП України. Водночас, суд першої з дотриманням норм діючого законодавства, а саме положень ч. 9 ст. 43 КЗпП України отримав рішення профспілкової організації, яка погодила звільнення ОСОБА_1 .

Так, відповідно до протоколу №1 загальних зборів членів первинної профспілкової організації та трудового колективу КП "Притулок для тварин" від 26.04.2016, одностайно вирішено погодити скорочення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, голови ППО КП "Притулок для тварин" ОСОБА_1 з посади головного фахівця служби моніторингу та регулювання чисельності безпритульних тварин КП "Притулок для тварин".

Посилання в апеляційній скарзі, що звільнення відбулося без згоди Об`єднання первинних профспілкових організацій Київської міської державної адміністрації та Київської міської ради, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки за приписами ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. А як зазначалось вище профспілковою організацією, в якій працювала позивачка, було надано таку згоду.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не було запропоновано інших посад, колегія суддів вважає необґрунтованими. оскільки як правильно встановлено судом, згідно довідки Комісії з припинення КП "Притулок для тварин" №38 від 31.03.2017, жодної вакантної посади не було. Відсутність вакантних посад також підтверджується штатним розписом (т. 1, а.с. 60-61).

Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що при звільненні ОСОБА_1 роботодавцем не було дотримано вимог щодо переважного права позивачки залишення на роботі.

Як на підставу переважного права залишення на роботі ОСОБА_1 вказувала на те, що вона має безперервний трудовий стаж на підприємстві, освіту та наявність дитини, яку виховує одна.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що на момент скорочення в службі моніторингу та регулювання чисельності тварин КП "Притулок для тварин" працювало 4 головних фахівця, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . Перевагу на залишення на роботі було віддано ОСОБА_7 , яка має тривалий стаж роботи в службі моніторингу та регулювання чисельності безпритульних тварин, має високу продуктивність праці, навчається у вищому навчальному закладі та на утриманні має двох дітей (т. 1, а.с. 172, 178-181). А за приписами ст. 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників надається таким працівникам: сімейним - працівникам при наявності двох і більше утриманців; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, встановивши, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем, як роботодавцем, було дотримано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника у разі скорочення штату працівників, дійшов правильного висновку, що звільнення позивачки відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про звільнення позивачки з дотримання трудового законодавства, колегія суддів також вважає правильним висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що відповідає положенням ст. 235 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно не враховано правову позицію Верховного Суду по аналогічному спору щодо звільнення працівника відповідача -колеги позивача, не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27.02.2019 у справі №758/14834/15-ц задоволено позов ОСОБА_5 до Комунального підприємства "Київська міська лікарня ветеринарної медицини" та поновлено ОСОБА_5 на на посаді головного фахівця служби моніторингу та регулювання чисельності тварин Комунального підприємства «Київська міська лікарня ветеринарної медицини». Стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку та середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Київського апеляційного суду від 03.09.2019 рішення суду від 27.02.2019 у справі №758/14834/15-ц в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 11.12.2019 рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі №758/14834/15-ц залишено без змін.

Разом з тим, у даній справі та у справі №758/14834/15-ц, яка переглядалася Верховним Судом, судами встановлено різні обставини. Зокрема, у даній справі профспілковою організацією було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 , тоді як у справі №758/14834/15-ц було відмовлено профспілковою організацією у наданні згоди на звільнення ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення правомірно не взято до уваги правову позицію, висловлену Верховним Судом у справі №758/14834/15-ц.

Фактично доводи апеляційної скарги за своїм змістом є доводами позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді І.М. Білич

Л.Д. Махлай