Дата документу 23.09.2020 Справа № 0808/8853/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №0808/8853/2012 Головуючий у 1 інстанції Мінасов В.В.
Провадження № 22-ц/807/1360/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного м. Запоріжжя від 01 березня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначено, що 26.01,2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якою с ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 34.2/СЖ-002.07.2, згідно якому позичальнику надано кредит у розмірі 32 994,86 доларів США під 15 відсотків річних до 26.01.2012 року.

26.01.2010 року та 26.01.2011 року між банком та ОСОБА_2 були укладені додаткові договори до кредитного договору.

Для забезпечення кредитного договору 26.01.2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено договори поруки.

Станом на 12.10.2012 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 69 381,89 доларів США (554 569,45 грн.), яка складається з наступного: 32 994,86 доларів США (263 727,92 грн.) - прострочена заборгованість за кредитом; 13 441,93 доларів США (107 441,34 грн.) - прострочена заборгованість за процентами; 16 926,57 доларів США (135 294,08 грн.) - пеня за користування кредитом: 6 018,53 доларів США (48 106,11 грн.). - пеня за прострочення процентів.

Посилаючись на вищевказане, просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 34.2/СЖ-002.07.2 в сумі 69 381,89 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 554 569,45 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного м. Запоріжжя від 01 березня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 69381,89 доларів США (554 569,45 грн.), яка складається з наступного: 32 994,86 доларів США (263 727,92 грн.) - прострочена заборгованість за кредитом; 13 441,93 доларів США (107 441,34 грн.) - прострочена заборгованість за процентами; 16 926,57 доларів США (135 294,08 грн.) - пеня за користування кредитом: 6 018,53 доларів США (48 106,11 грн.). - пеня за прострочення процентів, а також 3 219 грн. судового збору.

Ухвалою Жовтневого районного м. Запоріжжя від 11 лютого 2020 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 69 381,89 доларів США та судового збору в розмірі 3 219 грн. Ухвалити нове рішення, яким в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 69 381,89 доларів США та судового збору в розмірі 3 219 грн. - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на момент ухвалення судом заочного рішення, Договір поруки № 34.2/СЖ-002.07.2-П від 26.01.2010 року був припинений відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення заочного рішення.

Пат «Родовід Банк» надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 не оскаржується, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Оскаржуване рішення вищезазначеним вимогам не відповідає.

Так, з матеріалів справи вбачається, 26.01.2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк( та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 34.2/СЖ-002.07.2, згідно якого позичальнику надано кредит у розмірі 32 994,86 доларів США півд. 15% річних до 26.01.2010 року.

Додатковим договором № 1 до Кредитного договору від 26.01.2010 року було продовжено строк дії кредитного договору на 24 місяці. Також були змінені п.п.4.1.-4.3. кредитного договору і відповідно до нової редакції договору позичальник зобов`язався повернути кредит рівними частками по 1374,79 доларів США та сплатити проценти.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 26.01.2010 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 34.2/СЖ-002.07.2-П

Відповідно до п.п. 1.1-1.3. договору поруки поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором , а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між Банком та позичальником; поручитель бере на себе зобов`язання відповідати перед Банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник.

Банком надано розрахунок заборгованості станом на 12.10.2012 року, відповідно до якого загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 69 381,89 доларів США (554 569,45 грн.), яка складається з наступного: 32 994,86 доларів США (263 727,92 грн.) - прострочена заборгованість за кредитом; 13 441,93 доларів США (107 441,34 грн.) - прострочена заборгованість за процентами; 16 926,57 доларів США (135 294,08 грн.) - пеня за користування кредитом: 6 018,53 доларів США (48 106,11 грн.). - пеня за прострочення процентів.

24.05.2011 року ОСОБА_1 направлено лист-претензію № 132-11/513 з вимогою до 24.06.2011 року повернути суму кредиту за Кредитним договором, сплатити проценти, пеню за користування кредитом (том 1, а.с. 19).

Звертаючись до суду з позовом Банк просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідачів солідарно.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав доведеним факт порушення майнових прав банку внаслідок невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, забезпеченим порукою ОСОБА_1 .

Колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких міркувань.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

За змістом частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що направивши 24 травня 2011 року вимогу про повне виконання зобов`язань за кредитним договором, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору.

Аналогічні висновки містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Таким чином, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до п.п. 1.1-1.3. договору поруки поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором , а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між Банком та позичальником; поручитель бере на себе зобов`язання відповідати перед Банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник.

Тобто, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а наявні в договорі вищезазначені пункти, якими встановлено, що порука втрачає чинність після повного виконання боргових зобов`язань, не може вважатися строком його дії, оскільки не відповідає змісту статей 251, 252 ЦК України, де визначено, що настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Крім того, слід зауважити, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Ураховуючи те, що надісланням 24 травня 2011 року вимоги, ПАТ «Родовід Банк» використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання, а до суду з цим позовом до поручителя звернувся лише у листопаді 2012 року (Том 1, а.с. 2), зі спливом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості до задоволення не підлягають у зв`язку із тим, що на момент звернення позивача до суду порука за договором поруки від 26.01.2010 року припинилась.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення.

Положеннями частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на наведене, рішення суду в оскаржуваній частині, в частині стягнення заборгованості з поручителя підлягає скасуванню в порядку п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України із ухваленням в цій частині нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

Таким чином, ураховуючи задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та відмову у задоволенні цих позовних вимог, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору також підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного м. Запоріжжя від 01 березня 2013 року у цій справі в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 скасувати та прийняти в цій частині постанову наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 828 грн. 50 коп.

В іншій частині рішення суду не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді: