Ухвала

02 вересня 2020 року

місто Київ

справа № 641/4075/16-ц

провадження № 61-12374ск20

Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 05 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів»

про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, про визнання незаконним та скасування наказу від 22 березня 2016 року № 119/упр про оголошення догани; визнання незаконним та скасування наказу від 27 квітня 2016 року № 58-1/ОК про звільнення; поновлення на посаді водія 3-го класу автоколони № 1 Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів»

(далі - КП «Комплекс з вивозу побутових відходів») з 27 квітня 2016 року; стягнення різниці ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2016 року до 27 квітня 2016 року у розмірі 7 714, 33 грн; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 квітня 2016 року до дня ухвалення судового рішення у розмірі 36 557, 40 грн; відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000, 00 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» від 27 квітня 2016 року № 58-1/ОК про звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді водія 3-го класу в автоколоні № 1 КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» з 27 квітня 2016 року; стягнуто з КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01 січня 2016 року до 27 квітня 2016 року у розмірі 7 714, 33 грн; заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27 квітня 2016 року до дня ухвалення рішення у розмірі 36 557, 40 грн; на відшкодування моральної шкоди 1 000, 00 грн.

Здійснено розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» задоволено частково.

Рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено розмір стягнутої заробітної плати за період з 01 січня 2016 року до 27 квітня 2016 року з 7 714, 33 грн до 2 047, 25 грн; зменшено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 квітня 2016 року до дня ухвалення рішення з 36 557, 40 грн до 20 003, 36 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_1 13 серпня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року.

Касаційну скаргу подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з підпунктом 14 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 325 ЦПК України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення цього строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Можливість поновлення строку на касаційне оскарження в разі його пропуску з поважних причин передбачена також статтею 390 ЦПК України у чинній редакції Закону, окрім випадків, передбачених правилами частини третьої статті 394 цього Кодексу.

19 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що зазначені рішення ним оскаржено у січні 2017 року до суду касаційної інстанції, проте ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2018 року касаційне провадження закрито з підстав відсутності предмета касаційного оскарження, оскільки ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2017 року рішення цього ж суду від 05 жовтня 2016 року скасовано у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 січня 2020 року провадження у справі закрито.

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 липня 2020 року ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2017 року та від 23 січня 2020 року скасовано, справа направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Зазначені обставини, на переконання заявника, свідчать про поважність причини пропуску строку на касаційне оскарження.

Європейський суд з прав людини зазначає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виняток з наведеного загального правила статті 127 ЦПК України викладено в частині третій статті 394 ЦПК України, відповідно до якої незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Таким чином наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень незалежно від того, чи є вони поважними, не можуть слугувати підставами для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження, оскільки не свідчать про існування виняткових обставин, передбачених у пункті 1 або 2 частини третьої статті 394 ЦПК України.

У зв`язку з тим, що поважність причини пропуску строку на касаційне оскарження не має правового значення для відкриття касаційного провадження у спірних правовідносинах, а безпідставне та не передбачене процесуальним законом поновлення такого строку свідчитиме про порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заявнику необхідно відмовити у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження.

Заявнику необхідно навести виключні обставини, що були причиною пропуску строку на касаційне оскарження, передбачені пунктами 1 та 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, та надати відповідні письмові докази в підтвердження таких виняткових обставин.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Керуючись статтями 127, 392, 393, 394 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 05 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 05 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк до 02 жовтня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний