ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«03» вересня 2020 року м. Херсон

Справа № 766/10262/20

Провадження № 22-ц/819/1125/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарСікора О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Зуб І. Ю. від 08 липня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання грошових коштів сумісним майном та стягнення грошової суми,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з вище зазначеною заявою до суду, посилаючись на те, що в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа за його позовом до ОСОБА_3 про визнання грошових коштів сумісним майном та стягнення грошової суми.

Заявник зазначав, що за час перебування у шлюбі, ним та ОСОБА_3 було набуто у власність транспортний засіб Ford Kuga 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 і двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Шлюб розірвано 18 січня 2019 року.

Транспортний засіб Ford Kuga 2016 року випуску вибув з його власності 27 квітня 2019 року, а квартира АДРЕСА_2 вибула з власності ОСОБА_4 13 червня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу.

Загальна вартість продажу спільного сумісного майна складає 1 104 408,000 грн, відповідно, сума грошових коштів, яка підлягає стягненню на його користь складає 548 408,00 грн.

Після продажу квартири, яка являлася спільною сумісною власністю подружжя, 24 липня 2019 року ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, придбала трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Заявник зазначав, що будь-яке інше майно у ОСОБА_3 відсутнє, тому, у випадку задоволення його позовних вимог можливе звернення стягнення лише на вище зазначену квартиру, ціна позову становить 548 408,00 грн, а вартість об`єкту обтяження 635 440,00 грн, що перевищує заявлені позовні вимоги лише на 87 032,00 грн, тобто на 13,69 %, такий захід забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам, не порушує прав відповідача, не перешкоджає та не встановлює будь-яких обмежень у користуванні об`єктом нерухомості, а спрямований на уникнення відчуження такого об`єкту.

Заявник вважав, що у разі вибуття вказаного об`єкту нерухомого майна з власності ОСОБА_3 і задоволення його позовних вимог, виконання можливого рішення суду буде неможливим, тому просив суд накласти арешт на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08 липня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, постановити нову про задоволення заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту не перешкоджає та не встановлює будь-яких обмежень у користуванні об`єктом нерухомості, спрямований виключно на уникнення відчуження такого об`єкту з метою можливості в подальшому виконання рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Веріковська Т. А., діюча від імені ОСОБА_5 зазначала, що заява ОСОБА_1 ґрунтується лише на припущенні можливого відчуження нею квартири, доказів підготовки до вчинення таких дій, заявник суду не надав. Відчуження квартири є неможливим, оскільки у ній проживає їх малолітня дитина і згода органу опіки і піклування на таке відчуження є обов`язковою за законом.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи, тому колегія суддів вважає можливим справу розглянути у їх відсутності в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги не визнала з підстав, зазначених у відзиві на скаргу. Зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 надумані, направлені на помсту, як колишній дружині, яка влаштувала особисте життя. Половину грошових коштів отриманих від реалізації майна вона передала ОСОБА_1 і він не заперечував відсутність спору щодо спільного майна. Квартиру, на яку ОСОБА_1 просить накласти арешт, вона придбала за грошові кошти, отримані у позику, про що в матеріалах цивільної справи є докази.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали обставинам справи і вимогам процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що факт звернення заявника до суду із позовною заявою та факт наявності права власності відповідачки на нерухоме майно не свідчить про наявність реальної загрози невиконання майбутнього рішення суду; будь-яких доказів на підтвердження реальної загрози утруднення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог заявником не надано; твердження заявника, викладені в заяві про забезпечення позову щодо можливості утруднення виконання майбутнього рішення суду мають характер припущення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання грошових коштів сумісним майном та стягнення грошової суми, предметом позову у якій є грошові кошти в сумі 1 104 408,00 грн, які отримані ОСОБА_5 за рахунок відчуження рухомого і нерухомого майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя та право позивача на Ѕ частину вказаної суми.

ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 24 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського нотаріального округу Херсонської області Лисенко Л. П., належить квартира АДРЕСА_3 , оціночна вартість якої, відповідно до інформації з веб-сайту Фонду державного майна становить 635 440,00 грн /а. с. 14-15, 21/.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилався на те, що будь-яке інше майно у ОСОБА_3 відсутнє, тому, у випадку задоволення його позовних вимог про стягнення на його користь грошових коштів, можливе звернення стягнення лише на вище зазначену квартиру, і такий захід забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам, не порушує прав відповідача, не перешкоджає та не встановлює будь-яких обмежень у користуванні об`єктом нерухомості, а спрямований на уникнення відчуження такого об`єкту. У разі вибуття вказаного об`єкту нерухомого майна з власності ОСОБА_3 і задоволення його позовних вимог, виконання ймовірного рішення суду буде неможливим.

При цьому позивач, у порушення вимог статей 13, 81 ЦПК України, не надав суду доказів, необхідних та достатніх для позитивного вирішення питання про застосування заходу забезпечення позову, на підтвердження існування ризиків і реальних загроз невиконання можливого позитивного рішення суду.

Суд першої інстанції, врахувавши, що позивачем не надані докази на підтвердження реальної загрози утруднення виконання судового рішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту не перешкоджає та не встановлює будь-яких обмежень у користуванні об`єктом нерухомості, спрямований виключно на уникнення відчуження такого об`єкту з метою уникнення в подальшому виконання рішення до уваги колегією суддів не приймаються та підлягають відхиленню, оскільки доказів загрози відчуження відповідачем нерухомого майна з метою уникнення в подальшому виконання рішення, у порушення вимог ст. 13, 81 ЦПК України, позивачем суду не надано.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 про забезпечення позову зводяться до повторення змісту заяви про забезпечення позову та викладення обставин, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, а тому підлягають відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складання повного судового рішення 04 вересня 2020 року.

Головуючий Л. П. Воронцова
Судді: П. Я. Ігнатенко О. М. Полікарпова