КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/1229/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гуля В.В., Матвієнко Ю.О., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із указаним позовом,

у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь 50 % основного боргу за договором позики у розмірі 661 857,80 грн, інфляційні витрати - 377 002,74 грн

та 3 % річних - 53 219,88 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ОСОБА_4 ( позичкодавець ), правонаступником якого є позивач,

та ОСОБА_2 ( позичальник ) було укладено договір позики строком на п`ять років.

Однак, зобов`язання за даним договором позики ОСОБА_2 виконав лише частково, у зв`язку з чим позивач звернувся

до районного суду із указаним позовом.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 04 травня 2020 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу за договором позики направлено за територіальною юрисдикцією ( підсудністю ) до Шевченківського районного суду м. Львів.

На обґрунтування постановленої ухвали районний суд зазначив,

що із довідки Виконавчого комітету Винниківської міської ради вбачається, що інформація з приводу реєстрації місця проживання ОСОБА_2 відсутня. Відповідно до довідки Львівської міської ради відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , що не відноситься за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції

( підсудності ) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність

не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Суд першої інстанції зазначив, що посилання позивача

на ч. 8 ст. 28 ЦПК України суд не бере до уваги, так як чинний цивільно-процесуальний кодекс не передбачає вибору підсудності за вибором позивача у даних справах.

За таких обставин встановлено, що дана справа не підсудна Києво-Святошинському районному суду Київської області і її необхідно надіслати

за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львів.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, заявник посилається зокрема на те, що оскільки спір виник із договору в якому зазначено місце його виконання, а саме - Київська область, м. Боярка, то він мав право відповідно

до ч. 8 ст. 28 ЦПК України подати позов до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами,

що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи,

22 січня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики ( а.с. 6-7 ).

Відповідно до п. 4.4. правочину, позичальник та позикодавець визначили, що місцем виконання ( повернення коштів позичальником ) договору є Київська область, м. Боярка.

Відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають

із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через

їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також

за місцем виконання цих договорів.

Згідно з ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів,

у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

З аналізу наведеної вище норми можна зробити висновок про те,

що подання позовів до суду за місцем виконання договору допускається

за наявності однієї з наступних умов: сторонами договору визначено місце його виконання; вимоги, заявлені на підставі договору, який можна виконувати тільки в певному місці.

Частиною першою статті 532 ЦК України визначено, що місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Тобто, місцем виконання зобов`язання є те місце, в якому одна сторона повинна виконати свій обов`язок (передати кредитору річ, результати робіт, надати послугу, сплатити гроші тощо), а інша сторона повинна прийняти належне виконання.

За загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Законом України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, що закріплено у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відтак, на переконання апеляційного суду, враховуючи умови договору та положення ч. 8 ст. 28 ЦПК України, даний позов відноситься до юрисдикції Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Проте, суд першої інстанції на вищенаведені обставини справи уваги

не звернув і, як наслідок, помилково прийшов до висновку про надіслання даної справи на розгляд до Шевченківського районного суду м. Львів,

не дотримавшись вищезазначених положень чинного законодавства.

А тому, доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, на переконання суду другої інстанції, підтвердились при її розгляді.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена із названими порушеннями, а тому, відповідно до положень ст.ст. 28, 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 263, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу за договором позики, скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

В.В. Гуль

Ю.О. Матвієнко