Провадження №2/554/1276/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Гольник Л.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Шевченківської районної у місті Полтаві ради, ОСОБА_1 , треті особи : Полтавська міська рада, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, управління з питань містобудування та архітектури про визнання недійсним та скасування рішення про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов`язання вчинити дії з повернення земельної ділянки,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Октябрського районного суду м.Полтави перебуває цивільна справа за позовом першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Шевченківської районної у місті Полтаві ради, ОСОБА_1 , треті особи : Полтавська міська рада, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, управління з питань містобудування та архітектури про визнання недійсним та скасування рішення про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов`язання вчинити дії з повернення земельної ділянки.

Ухвалою суду від 04.08.2020 року позовну заяву першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Шевченківської районної у місті Полтаві ради, ОСОБА_1 , треті особи : Полтавська міська рада, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, управління з питань містобудування та архітектури про визнання недійсним та скасування рішення про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов`язання вчинити дії з повернення земельної ділянки залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Згідно цією ухвалою зобов`язано прокурора усунути недоліки та надати документальне підтвердження виконання вимог Закону України «Про прокуратуру», а саме надати повідомлення про звернення до суду, направленого на адресу Полтавської міської ради до моменту направлення позовної заяви до суду відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

На виконання ухвали суду перший заступник Полтавської місцевої прокуратури повідомив, якщо підставою представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, то суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абз. 3 та 4 ч. 4 ст. 23 Закону «Про прокуратуру» застосовується до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. З урахуванням вказаного, прокурор звернувся із даним позовом в інтересах держави як самостійний позивач у зв`язку з відсутністю уповноваженого органу.

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до такого висновку.

Перший заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним та скасування рішення про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов`язання вчинити дії з повернення земельної ділянки.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф. В. проти Франції» (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

У Рекомендаціях Парламентської Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, йдеться про важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу, згідно з якою заява повертається, зокрема,у разі відсутності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави (п. 4 ч. 4).

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. У першому з них прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист інтересів держави або здійснює його неналежно. Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень, коли він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача, а також можливість досудового врегулювання спору, добровільного відновлення порушеного права, відшкодування шкоди тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року (справа № 912/2385/18; провадження № 12-194гс19) звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави (п. 45).

У Рішенні від 05.06.2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду (ухвала Верховного Суду у справі № 910/18283/17 від 07.05.2018 року).

Частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва (ухвала Верховного Суду у справі №822/1169/17 від 19.07.2018 року).

Як вбачається зі змісту даної позовної заяви, а також заяви першого заступника Полтавської місцевої прокуратури від 05.08.2020 року за № 35-10017-вих-20, прокурор обґрунтовує подання позовної заяви відсутністю уповноваженого органу влади.

Водночас прокурор вказує, що відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 80 ЗК України на землі комунальної власності суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізовують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та області ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Сільські, селищні, міські ради є органом місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, законами України.

Рішеннями Полтавської міської ради від 25.02.2016 «Про визначення обсягу і меж повноважень, які здійснюють районні у м. Полтаві ради», «Про визначення обсягу окремих повноважень із земельних відносин районних у місті Полтаві рад» міською радою районним у м. Полтаві радам делеговані відповідні повноваження у сфері земельних правовідносин, визначені п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування».

У зв`язку з прийняттям виконавчим комітетом Шевченківської районної у м. Полтаві ради та Шевченківською районною у м. Полтаві радою незаконного рішення про передачу у власність відповідача ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, з метою захисту власності територіальної громади та повернення земельної ділянки міста прокурор ініціював цивільну справу про визнання недійсним та скасування рішення про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов`язання вчинити дії з повернення земельної ділянки, тобто у вказаній справі прокурор виступив на захист порушених інтересів територіальної громади м. Полтави, які полягали у незаконному набутті ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку комунальної власності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що помилковість твердження прокурора про відсутність органу державної влади чи місцевого самоврядування, чи іншого суб`єкту владних повноважень у спірних правовідносинах.

Суд вважає, що саме Полтавська міська рада та її виконавчі органи є органами місцевого самоврядування, до повноважень яких відносяться питання повернення територіальній громаді вказаних земельних ділянок. Лише за наявності неналежного виконання своїх повноважень, прокурор мав повноваження звернутися з відповідним позовом.

Отже, виходячи зі змісту вказаних вище норм, наявність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів попереднього звернення прокурора до відповідного суб`єкта владних повноважень та його байдужого ставлення до інтересів держави є обов`язковою умовою, за якої можливий судовий розгляд позову прокурора, і виключно у разі її дотримання прокурор набуває відповідних процесуальних повноважень (процесуальної дієздатності).

До заяви не додані документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення прокурора до суду в інтересах інших осіб в контексті вимог ч. 1 ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Прокурором не обґрунтовано наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в особі Полтавської міської ради, оскільки до матеріалів заяви не надано доказів щодо нездійснення або неналежним чином здійснення Полтавською міською радою відповідних повноважень, віднесених до її компетенції. До того ж, Полтавська міська рада на даний момент існує як юридична особа, не ліквідована, а тому здатна самостійно представляти свої інтереси в суді.

Крім того, прокурор повинен довести, по-перше, що він звертався до органу, який представляє інтереси держави та, по друге, що цей орган погодився на таке представництво.

Прокурор зобов`язаний попередньо до звернення до суду, повідомити про це відповідний суб`єкт владних повноважень. Однак, до суду всупереч вимогам законодавства не надано згоди Полтавської міської ради на представництво інтересів держави в суді прокуратурою.

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до ч. 13 ст. 187 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

На підставі викладеного, враховуючи те, що прокурор не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Керуючись ст. 56, 185, 187, 260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Позовну заявою першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає чинності після закінчення строків на її оскарження.

Суддя Л.В.Гольник