Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2020 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

за участі секретаря Мазур К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватної агрофірми «Вікторія» про визнання недійсним договору оренди землі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до Приватної агрофірми «Вікторія» про визнання недійсним договору оренди землі. Свої вимоги мотивувала тим, що її на праві приватної власності на підставі державного акту серії ЯБ №710162 належить земельна ділянка площею 1,2514 га (кадастровий номер: :02:003:0235) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Каришківської сільської ради Барського району Вінницької області. 24.12.2010 року між позивачем та Приватною агрофірмою «Вікторія» було укладено Договір оренди належної їй земельної ділянки, терміном на 10 років. Право оренди, що виникло за цим договором було зареєстроване державним реєстратором відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області. Позивач вказує у позові, що вказаний правочин нею не підписувався, що вказує на відсутність її волевиявлення на настання правових наслідків за правочином, доручень з даного приводу нікому не давала, що є підставою для визнання такого правочину недійсним та послугувало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому вона просить визнати недійсним вищевказаний договір оренди земельної ділянки та вирішити питання судових витрат.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Чоловський О.М. не з`явилися, у письмовій заяві до суду позов підтримали у повному обсязі, наполягали на його задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ПАФ «Вікторія» Якименко О.О., у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про застосування до вимог позивача строків позовної давності, яке мотивоване тим, що відповідач користується належною позивачеві земельною ділянкою з 2010 року, про що позивачеві було достовірно відомо та за 2010-2016 роки остання отримувала орендну плату своєчасно та у розмірі визначеному договором, утім до суду звернулася в січні 2019 року, що свідчить про те, що на момент звернення до суду пропущено строки позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому вважає за можливе розгляд справи провести в даному судовому засіданні, за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі доказів, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 1,2514 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Каришківської сільської ради Барського району Вінницької області, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №710162.

Згідно з договором оренди землі № б/н від 24.12.2010 року, що зареєстрований державним реєстратором відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, орендодавець ОСОБА_1 надає, а орендар ПАФ «Вікторія» приймає у строкове платне користування земельну ділянку призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір укладено строком на 10 років.

Згідно вимог статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Позивач стверджує у позові, що про існування зазначеного Договору оренди належної їй земельної ділянки не було відомо, вона про нього дізналась лише наприкінці 2017 року, на початку 2018 року, правочин вона не підписувала, тобто було відсутнє її волевиявлення на укладення договору та настання юридичних наслідків обумовлених ним, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, оскільки порушено її права, тому просить суд визнати оскаржуваний правочин недійсним.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з даними висновку почеркознавчої експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управлінні МВС України у Вінницькій області №334 від 16.01.2020, підписи від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» договору оренди землі від 24.12.2010 виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

В ході судового розгляду доведено, що спірний договір, укладений від імені орендодавця підписаний не нею, а іншою особою, тобто спірний договір був укладений без волевиявлення позивача, а тому суд вважає, що наявні усі правові підстави для визнання вказаного договору оренди землі недійсним на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 не надавала у передбаченому законом порядку згоди на укладення договору оренди належної її земельної ділянки.

Представник відповідача надав до суду письмову заяву, в якій просив суд застосувати до вимог позивача строки позовної давності, у зв`язку із чим в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

При цьому позивач повинен довести той факт, що він не міг довідатись про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, що інформацію щодо порушеного права позивач мав можливість отримати раніше.

Факт отримання орендної плати не є визначальним в обчисленні строків позовної давності, якщо особа, права якої порушено вважала що правовідносини виникли з інших підстав.

Вказаний висновок зроблений Верховним Судом у справі № 145/1089/17 (провадження № 61-45521ск18) постанова від 13 лютого 2019 року, у справі №394/518/17 постанова від 03 жовтня 2019 року, у справі № 626/2679/18 постанова від 26 грудня 2019 року та у справі №136/35/18 постанова від 20 лютого 2020 року.

Перебіг позовної давності починається не з моменту, коли сторони домовились про користування земельною ділянкою позивача та отримання останнім плати за користування земельною ділянкою, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто про укладення від його імені договору.

Судом встановлено, що позивач дізналася про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише наприкінці 2017 року, на початку 2018 року, що в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені належними та допустимими доказами, наявність порушених прав позивача встановлена, суд не знаходить підстав для застосування строків позовної давності, тому задовольняє позов у повному обсязі, так як його доведено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Приватної агрофірми «Вікторія» про визнання недійсним договору оренди землі підлягає задоволенню, договір оренди землі № б/н від 24.12.2010, укладений між сторонами у справі слід визнати недійсним.

Такий висновок повністю кореспондується зі змістом правових позицій Верховного Суду України, що висловлені Третьою судовою палатою Касаційного цивільного суду № 61-883 св19 від 17.10.2019, оскільки судом було встановлено, що волевиявлення на вчинення договору у позивача, тобто орендодавця, було відсутнє на момент укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, які документально підтверджені, та складаються з: 768,40 грн витрат на сплату судового збору, 15200 грн витрат на правову допомогу та 2250,3 грн витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи.

На підставі викладеного, ст. 16, 203, 215, 216 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,13, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним Договір оренди землі б/н від 24.12.2010, укладений між ОСОБА_1 та Приватною агрофірмою «Вікторія», щодо земельної ділянки площею 1,2514 га ( кадастровий номер: :02:003:0235) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Каришківської сільської ради Барського району Вінницької області.

Стягнути з Приватної агрофірми «Вікторія» на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: 768, 40 гривень витрат на сплату судового збору, 15200 гривень витрат на правову допомогу та 2250,30 гривень витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи, а загалом 18218,70 грн.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Суддя: