Головуючий у І інстанції Марфіна Н.В.
Провадження №22-ц/824/9256/2020 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив суд скасувати постанову Відділу Державної виконавчої служби у Харківському р-ні б/н від 14.02.2001 року про арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 1453379 відносно ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) шляхом зняття арешту з всього майна і заборони на відчуження, внесенням відповідних змін до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і виключенням відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 09.03.2019 року. Після смерті батька залишилось спадкове майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_2 , тобто спадкоємцем першої черги за законом в порядку ст. 1261 ЦК України; інших спадкоємців у померлого немає.

10.05.2019 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті батька була заведена спадкова справа №278/2019 щодо спадщини ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав у АДРЕСА_2 .

26.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, у тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі довідки №102, виданої 15.06.1992 року, зареєстрованої в Бюро технічної інвентаризації міста Києва 30 червня 1992 року в реєстровій книзі 43 за реєстровим №419/32706.

При перевірці відсутності заборони або арешту на спадкове майно, згідно Інформації з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26.12.2019 року за №194917857, нотаріусом Пінчук Л.І. було виявлено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , який зареєстрований 09.11.2004 року №1453379 Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 14 лютого 2001 року ВДВС у Харківському районі м. Києва.

В зв`язку із цим, державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Пінчук Л.І. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті його батька ОСОБА_2 . Нотаріусом було роз`яснено, що якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

26.12.2019 року завідувачем Першої Київської державної нотаріальної контори І.Л. Мотицьким листом за вих. №11396/01-16 позивачу було надано копію документу, на підставі якого Першою Київською державною нотаріальною конторою було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 на 1 (одному) аркуші, а саме: копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.02.2001 року б/н.

З даної постанови не вбачаються обставини та підстави накладення арешту, при цьому ОСОБА_1 не було відомо про наявність будь-яких виконавчих проваджень та будь-яких обтяжень щодо квартири, оскільки він ніколи не був її власником.

20.01.2020 року на адресу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва адвокатом П.О.Диканем за вих. №1-2001/2020 було направлено адвокатський запит з проханням надати копію виконавчого документу, на підставі якого було винесено відділом Державної виконавчої служби у Харківському p-ні м. Києва Постанову від 14.02.2001 року про арешт майна боржника та накладення заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) та повідомити номер виконавчого провадження, прізвище та контактні дані державного виконавця, на виконанні у якого знаходиться Постанова від 14.02.2001 року про арешт майна боржника та накладення заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ).

05.02.2020 року у відповідь на адвокатський запит Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом за вих. №33 від 29.01.2020 року було повідомлено, що: «ідентифікувати виконавче провадження, в рамках якого постановою державного виконавця №б/н від 14.02.2001 року накладено арешт на майно-квартиру АДРЕСА_1 , не вбачається за можливе у зв`язку з закінченням строку зберігання завершених виконавчих проваджень, встановленого п. 2 розділу 11 «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями».

Таким чином, ОСОБА_1 не в змозі захистити свої права, а Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не має правового механізму зняття арешту з майна, успадкованого ОСОБА_1 , в зв`язку із чим позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача- адвокат Дикань П.О. просив апеляційну скаргу задовольнити з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2001 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1044, виданого 30 травня 2000 року Дніпровським районним судом міста Києва про накладення арешту на кв. АДРЕСА_1 , винесено постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 09.03.2019 року (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_2 , тобто спадкоємцем першої черги за законом в порядку ст. 1261 ЦК України.

10.05.2019 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті батька була заведена спадкова справа №278/2019 щодо спадщини ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

26.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі довідки №102, виданої 15.06.1992 року, зареєстрованої в Бюро технічної інвентаризації міста Києва 30 червня 1992 року в реєстровій книзі 43 за реєстровим №419/32706.

Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно ОСОБА_1 було відмовлено постановою державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Пінчук Л.І. від 27 грудня 2019 року, оскільки при перевірці відсутності заборони або арешту на спадкове майно, згідно Інформації з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26.12.2019 року за №194917857, нотаріусом Пінчук Л.І. було виявлено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , який зареєстрований 09.11.2004 року №1453379 Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 14 лютого 2001 року ВДВС у Харківському районі м. Києва (а.с.16).

05.02.2020 року у відповідь на адвокатський запит Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом за вих. №33 від 29.01.2020 року було повідомлено, що: «ідентифікувати виконавче провадження, в рамках якого постановою державного виконавця №б/н від 14.02.2001 року накладено арешт на майно-квартиру АДРЕСА_1 , не вбачається за можливе у зв`язку з закінченням строку зберігання завершених виконавчих проваджень, встановленого п. 2 розділу 11 «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» (а.с.12). В цьому ж листі позивачу було запропоновано питання щодо зняття арешту з майна вирішити у судовому порядку на підставі положень ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано інформації щодо обставин виконавчого провадження, в рамках якого на квартиру, успадковану ним після смерті батька, було накладено арешт постановою державного виконавця від 14.02.2001 року.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_2 , подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк.

Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, зважаючи на доведеність факту прийняття спадщини позивачем, спадкова квартира АДРЕСА_1 належить йому з часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від інших осіб. Власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.

Виходячи з положень ст.ст. 15, 16, 386, 391 ЦК гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

У відповідності до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , успадкувавши після смерті батька квартиру, позбавлений можливості зареєструвати своє законне право на неї, оскільки наявність арешту перешкоджає отриманню ним свідоцтва про право на спадщину та державній реєстрації прав на квартиру.

Посилання суду першої інстанції у рішенні на відсутність інформації про виконавчі провадження та обтяження відносно спадкової квартири, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні законних вимог позивача, як особи, яка у законний спосіб набула права на майно, однак не може зареєструвати ці права в зв`язку з об`єктивними обставинами. Крім того, згідно наявних у справі письмових доказів вбачається, що виконавче провадження, в рамках якого постановою державного виконавця від 14.02.2001 року було накладено арешт на квартиру, не може бути ідентифіковане у зв`язку з закінченням строку зберігання завершених виконавчих проваджень (а.с.12), що є підставою для висновку про те, що дане виконавче провадження завершене і задоволення вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту, накладеного державним виконавцем у 2001 році, не призведе до порушення прав та інтересів жодної фізичної чи юридичної особи, яка мала відношення до даного виконавчого провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи те, що висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, наслідком чого стало ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволенні позову, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року - скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Зняти арешт з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який зареєстрований 09 листопада 2004 року за реєстраційним номером обтяження 1453379 Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 14 лютого 2001 року Відділу державної виконавчої служби у Харківському районі м. Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: