29.09.2020 Справа № 756/2661/18
Справа пр. №2/756/404/20
ун. №756/2661/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретарів судового засідання - Звершховської І.А.,

Лісовенка О.О.,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_1 ,

відповідач, яка одночасно є законним представником

відповідача ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 ,

представники відповідача ОСОБА_3 ,

- ОСОБА_4 ,

- ОСОБА_5 ,

- ОСОБА_6 ,

відповідач - ОСОБА_7 ,

відповідач - ОСОБА_8 ,

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, Оболонський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, Оболонський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

У згаданій квартирі також зареєстроване місце проживання колишніх співвласників цього нерухомого майна: ОСОБА_7 , ОСОБА_3 . Також за адресою: АДРЕСА_2 зареєстроване місце проживання ОСОБА_8 та малолітнього сина ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що у зв`язку з набуттям нею у власність квартири АДРЕСА_1 , право користування відповідачів указаним житловим приміщенням припинилось, ОСОБА_9 просила суд усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 такими, що втратили право користування згаданою квартирою.

Відповідач ОСОБА_3 , яка є також законним представником малолітнього ОСОБА_2 , подала до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_9 , в якому зазначила, що 30 січня 2018 року відповідач ОСОБА_7 , яка на той час перебувала в квартирі АДРЕСА_1 , була примусово виселена з житла, а інші відповідачі - позбавлені можливості користуватись ним.

Також відповідач вказала, що розмір заборгованості за кредитом, у рахунок погашення якої було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 становив 1014498,17 грн, натомість рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 березня 2010 року у справі №2-884/2010 стягнуто заборгованість за кредитом у сумі 513175,83 грн.

ОСОБА_3 зазначила, за приписами ст. 109 ЖК Української РСР відповідачі не можуть бути позбавлені права користування квартирою АДРЕСА_1 без надання їм іншого житлового приміщення, оскільки ця квартира була придбана не за рахунок кредиту.

З цих підстав ОСОБА_3 просила суд відмовити ОСОБА_9 у задоволенні її позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_8 відзиви на позовну заяву не подали.

Треті особи пояснення на позовну заяву чи відзив ОСОБА_3 до суду не подали.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги свого довірителя.

Відповідачі ОСОБА_3 , яка також є законним представником відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та представники відповідача ОСОБА_3 , у судовому засіданні проти позову ОСОБА_9 заперечували, просили суд відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні просив суд відмовити ОСОБА_9 у задоволенні її позовних вимог.

Представник третьої особи Оболонський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві у судове засідання не з`явився, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за відсутності її представника.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_11 , який був сусідом відповідачів, показав, що вранці 30 січня 2018 року ОСОБА_7 повідомила, що її виселяють. Інших відповідачів при цьому не було. Силу до ОСОБА_7 ніхто не застосовував. Речі з квартири вантажили і вивозили молоді люди спортивної зовнішності. Поліції на місці події не було.

Суд, заслухавши вступні слова представника позивача, відповідачів, представників відповідача ОСОБА_13., представника третьої особи Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, показання свідка ОСОБА_11 , дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, дійшов такого висновку.

05 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним банком "ПРАВЕКС-БАНК" (далі - АКБ "ПРАВЕКС-БАНК"), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ПРАВЕКС-БАНК" (далі - ПАТ "КБ "ПРАВЕКС-БАНК"), та ОСОБА_12 укладено договір про відкриття кредитної лінії №781-002/07Ф, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 565600,000 грн на строк з 05 жовтня 2007 року до 05 жовтня 2017 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 14,99% річних.

09 жовтня 2007 року для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, узятих на себе за договором про відкриття кредитної лінії від 05 жовтня 2007 року №781-002/07Ф, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 передали АКБ "ПРАВЕКС-БАНК" в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , про що між сторонами було укладено договір іпотеки №781-002/07Ф (т. 1, а. с. 82-86).

Судом з`ясовано, що 26 травня 2017 року ПАТ "КБ "ПРАВЕКС-БАНК" відступило на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар" (далі - ТОВ "Фінансова компанія "Авістар") право вимоги до боржника ОСОБА_12 за договором про відкриття кредитної лінії від 05 жовтня 2017 року №781-002/07Ф та право вимоги до іпотекодавців ОСОБА_7 , ОСОБА_3 за договором іпотеки від 09 жовтня 2007 року №781-002/07Ф. У свою чергу ТОВ "Фінансова компанія "Авістар" набуте ним право вимоги відступило товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтайм Капітал" (далі - ТОВ "Фінансова компанія "Фінтайм Капітал").

27 жовтня 2017 року між ОСОБА_9 (новий кредитор) та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтайм Капітал" (первісний кредитор) укладено договір №2710/17-2, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги до боржника ОСОБА_12 за договором про відкриття кредитної лінії від 05 жовтня 2017 року №781-002/07Ф (т. 1, а. с. 9-15). Цього ж дня ТОВ "Фінансова компанія "Фінтайм Капітал" відступило на користь ОСОБА_9 право вимоги за договором іпотеки від 09 жовтня 2007 року №781-002/07Ф (т. 1, а. с. 19-20).

28 грудня 2017 року іпотекодержатель ОСОБА_9 відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" задовольнила забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 21-22).

У цивільному законодавстві України діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно (ч. 2 ст. 328 ЦК України).

На час розгляду справи відсутні дані про визнання незаконним набуття ОСОБА_9 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , встановлене рішенням суду.

У згаданій квартирі зареєстроване місце проживання її попередніх власників ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , а також сина ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та малолітнього сина ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 23, 34, 36, 37).

Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16, від 15 травня 2017 року у справі №6-2931цс16, постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №235/9835/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі №569/1478/18 міститься висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

За положеннями п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Таким чином, власник житла вправі вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення.

Позаяк ОСОБА_9 є власником квартири АДРЕСА_1 , вона вправі вимагати визнання попередніх власників цього об`єкта нерухомості - ОСОБА_3 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житлом.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Отже, право члена сім`ї власника на користування жилим приміщенням є сервітутним правом, яке відповідно до сталої практики Верховного Суду України та Верховного Суду існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно та припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Тобто, виникнення прав членів сім`ї власників квартири на користування нею та обсяг цих прав залежать від наявності у власників квартири права власності на неї, а припинення права власності на квартиру припиняє право членів сім`ї колишнього власника на користування цією квартирою. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Відповідачі ОСОБА_8 , ОСОБА_2 не є членами сім`ї позивача, ОСОБА_9 спільним побутом із ними не пов`язана, а тому право користування відповідачів ОСОБА_8 , ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 16 січня 2019 року у справі №243/7004/17-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі №243/9627/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі №766/12748/16-ц та від 15 січня 2020 року у справі №686/11782/17-ц.

Безпідставними є доводи законного представника малолітнього ОСОБА_2 про порушення конституційного права на житло цієї дитини, оскільки остання не мала прав на спірну квартиру під час передачі її в іпотеку банку, її місце проживання усупереч п. 1.7 договору іпотеки від 09 жовтня 2007 року №781-002/07Ф було зареєстровано у квартирі без відповідного дозволу іпотекодержателя, а право користування малолітньою дитиною спірною квартирою припинено внаслідок переходу права власності на житло до нового власника на підставі договору іпотеки, який укладено її матір`ю, як іпотекодавцем (зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, який міститься у постанові 25 квітня 2018 року у справі №756/1727/16-ц).

Також суд ураховує те, що батько малолітнього ОСОБА_2 має право користування квартирою АДРЕСА_3 , де зареєстроване його місце проживання (т. 1, а. с. 132, 173), а тому відповідно до приписів ст. 29 ЦК України дитина має право на проживання у цьому житлі.

Також суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_3 та її представників з покликанням на ст. 109 ЖК Української РСР щодо неможливості позбавлення відповідачів права користування квартирою АДРЕСА_1 без надання їм іншого житлового приміщення, оскільки ця квартира була придбана не за рахунок кредиту.

Так, за нормою ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, придбаного не за рахунок кредиту.

Однак у цій справі не заявлено вимог про виселення відповідачів, оскільки на момент пред`явлення позову вони не проживали у квартирі АДРЕСА_1 , а тому наведена законодавча норма застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.

У частині вимог ОСОБА_9 про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання суд відмовляє, позаяк такі здійснює відповідний орган реєстрації, який не вказаний відповідачем у справі та до нього не заявлено жодних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 768,40 грн: по 176,20 грн з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а з ОСОБА_3 - 352,40 грн (як відповідача та законного представника малолітнього ОСОБА_2 ).

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, Оболонський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_9 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ), ОСОБА_7 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ), ОСОБА_8 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - не відомий) такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_9 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_9 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 176 (сто сімдесят шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_8 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - не відомий) на користь ОСОБА_9 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 176 (сто сімдесят шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук

Повний текст рішення виготовлено 29 вересня 2020 року