КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/8629/19 Головуючий у І інстанції Макаренко І.О.
Провадження №22-ц/824/8486/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Журби С.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року у справі за заявою Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про розкриття банківської інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року ГУ ДФС в Івано-Франківській області звернулося до суду першої інстанції із вказаною заявою, посилаючись на те, що з метою виконання функцій, передбачених Податковим Кодексом України, зокрема щодо дотримання податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи в Головному Управлінні ДФС у Івано-Франківській області виникла необхідність в отриманні інформації щодо контрагентів, які укладали угоди з ФОП ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - далі РНОКПП НОМЕР_1 ), а також інформацію щодо обсягу та обігу коштів на банківських рахунках, відкритих ФОП ОСОБА_1 в установі банку.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрований Тисменицькою районною державною адміністрацією Івано-Франківської області за №0009854 та прийнятий на податковий облік.

Потреба в зазначеній інформації, обумовлюється тим, що в ході прийнятих заходів з метою проведення документальної позапланової виїзної перевірки, на підставі наказу №825 від 15 червня 2018 року, було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , згідно офіційних реєстраційних даних не знаходиться.

Провести позапланову виїзну перевірку з метою контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) не можливо у зв`язку з незнаходженням суб`єкта підприємницької діяльності за адресою реєстрації та неможливістю вручення наказу про проведення перевірки, а відповідно відсутністю первинних документів та відповідно документів податкового обліку.

Таким чином з метою встановлення явних (відомих) кредиторів та дебіторів, які здійснювали фінансово-господарські взаємовідносини з ФОП ОСОБА_1 на підставі цивільно-правових угод, також, з метою встановлення фактичного обігу грошових коштів, які пройшли по вказаних розрахункових рахунках товариства, законності здійснення їх перерахувань іншими господарюючими суб`єктами підприємницької діяльності, повноти декларування дохідної частини підприємницької діяльності необхідно провести аналіз інформації про рух грошових коштів по рахунках ФОП ОСОБА_1 відкритих у банківських установах.

На підставі викладеного в заяві про розкриття банківської таємниці, заявник просив суд першої інстанції заяву задовольнити та розкрити банківську таємницю щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а саме: зобов`язати ПАТ «Комерційний банк «Надра» розкрити банківську таємницю по рахунку: р/р № НОМЕР_2 (українська гривня), який належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), за період з 01 січня 2015 року по час звернення до суду із заявою, із зазначенням інформації про обсяг та обігу коштів на розрахунковому рахунку та контрагентів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року заяву задоволено частково.

Розкрито Головному управлінню Державної фіскальної служби у Івано-Франківській області (, вул.. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) банківську таємницю щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), а саме: зобов`язано публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (МФО 380764, , що розташоване за адресою: 04053, м. Київ, вул. Артема, 15) розкрити банківську таємницю по рахунку: р/р № НОМЕР_2 (українська гривня), який належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), за період з 01 січня 2015 року по 28 жовтня 2015 року, із зазначенням інформації про обсяг та обігу коштів на розрахунковому рахунку.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ГУ ДФС в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано всі обставини, які мають значення для справи та не надано належної правової оцінки, що призвело до передчасних висновків про відмову в задоволенні заяви про розкриття банківської таємниці в частині надання інформації щодо контрагентів.

Відповідно до п.20.1.5 4.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Стосовно необхідності при проведенні контрольно-перевірочної роботи отримання банківських виписок про рух коштів з визначенням найменування (коду держреєстрації) контрагента, дати проведення розрахунків та суми (з визначенням включення ПДВ) розрахунку, то згідно з положеннями ст. 177 Податкового кодексу доходом фізичних осіб - підприємців, є отримані протягом календарного року кошти (в тому числі на розрахунковий рахунок) від провадження господарської діяльності та які оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, в тому числі з розрахункового рахунку платника податків.

Також положеннями ст. 165, ст. 117 Податкового кодексу визначено перелік доходів та витрат, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, в тому числі оплата яких проведена через розрахунковий рахунок суб`єкта господарювання.

Враховуючи вищевикладене, для проведення контрольно-перевірочних заходів необхідна засвідчена посадовою особою банківської установи інформація щодо руху коштів по розрахункових рахунках суб`єкта господарювання із зазначенням найменування (коду держреєстрації) контрагента, дати проведення розрахунків та суми (з визначенням включення ПДВ) розрахунку.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції частково та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким заяву ГУ ДФС в Івано-Франківській області задовольнити в повному обсязі.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строку наданого судом апеляційної інстанції на адресу апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу не надходили. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Тисменицькою районною державною адміністрацією в Івано-Франківській області було зареєстровано ФОП ОСОБА_1 , за реєстраційним №0009854 та взято на податковий облік Тисменицькою об`єднаною ДПІ ГУ ДФС Івано-Франківської області, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

ГУ ДФС в Івано-Франківській області 29 грудня 2018 року отримало відомості від державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру запису за №0009854 про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому ГУ ДФС в Івано-Франківській області було прийнято рішення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності з 01 січня 2015 року по 29 грудня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 20 липня 2018 року тривалістю п`ять робочих днів, що підтверджується наказом ГУ ДФС в Івано-Франківській області №825 від 15 червня 2018 року.

На підставі вищевказаного наказу було здійснено виїзд для вручення копії наказу від 15 червня 2018 року та направлення на перевірку від 17 липня 2018 року ФОП ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту ГУ ДФС в Івано-Франківській області №213/09-19-13-06/ НОМЕР_1 від 20 липня 2018 року встановлено, що ФОП ОСОБА_1 відсутній за місцем реєстрації.

Згідно інформаційних даних АІС «Податковий блок» ФОП ОСОБА_1 для проведення розрахунків використовував наступні банківські рахунки: ПАТ «КБ «Надра» (м. Київ, вул. Артема, 15), МФО 380764, р/р НОМЕР_2 , відкритий 15 вересня 2014 року та закритий 28 жовтня 2015 року.

Задовольняючи частково заяву про розкриття банківської таємниці, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління ДФС у Івано-Франківській області зазначило особу, щодо якої вимагається розкриття інформації яка містить банківську таємницю - ФОП ОСОБА_1 ; найменування й місцезнаходження банку, що обслуговує цю юридичну особу щодо якої необхідно розкрити банківську таємницю; обґрунтувала необхідність та обставини за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, а також зазначила обсяги (межі розкриття) інформації, що містить банківську таємницю щодо особи та мету її використання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, враховуючи таке.

Порядок розкриття банківської таємниці встановлений Законом України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-III (далі - Закон № 2121-III).

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Відповідно до частини четвертої статті 62 Закону № 2121-III банківським установам забороняється надавати інформацію про клієнтів іншого банку, навіть якщо їх імена зазначені у документах, угодах та операціях клієнта. Аналогічні за змістом норми містяться у Правилах зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління Національного банку України від 14 липня 2006 року № 267 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 3.5 Правил банку забороняється надавати інформацію про клієнтів іншого банку, навіть якщо вони зазначені в документах, договорах та операціях клієнта, якщо інше не зазначено в дозволі клієнта або рішенні суду. Проте відповідно до пункту 3.8 вимоги пунктів 3.3, 3.5 глави 3 цих Правил не поширюються на випадки надання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, інформації про фінансові операції у випадках, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», та центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику - інформації про відкриття (закриття) рахунків платників податків відповідно до статті 69 глави 6 розділу II Податкового кодексу України.

Згідно з частиною четвертою статті 62 Закону № 2121-III банку забороняється надавати інформацію про клієнтів іншого банку, навіть якщо їх імена зазначені у документах, угодах та операціях клієнта. Це означає, що лише за рішенням суду може бути розкрита особа/особи контрагента, номери його/їх рахунків у банках та інша інформація щодо неї/них, яка становить банківську таємницю, у взаємовідносинах із особою, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську таємницю, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію.

Зазначені обмеження, у тому числі викладені в ч. 4 ст. 62 Закону № 2121-III, не стосуються випадків надання банком інформації, яка є банківською таємницею, за дозволом клієнта чи за рішенням (вимогою) суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 350 ЦПК України, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав та повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до ст. 347 ЦПК України, заява про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи у випадках, встановлених законом, подається до суду за місцезнаходженням банку, що обслуговує таку юридичну або фізичну особу.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю в межах цивільної справи можливе лише щодо юридичної або фізичної особи, відносно якої вимагається розкриття інформації.

Можливість розкриття інформації, яка містить банківську таємницю стосовно контрагентів особи, відносно якої вимагається розкриття інформації, главою 12 «Розгляд судом справ про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб» Цивільного процесуального Кодексу України, не передбачена.

Викладене дає підстави вважати, що заявник не обґрунтував необхідності розкриття відомостей щодо контрагентів ФОП ОСОБА_1 , вимога про надання інформації про них, яка становить банківську таємницю, не відповідає вимогам закону, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви в цій частині.

Необґрунтованими є доводи заявника про необхідність розкриття банківської таємниці за період з 28 жовтня 2015 року і по час звернення до суду із заявою, тобто по 26 лютого 2019 року, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції ФОП ОСОБА_1 було закрито банківський рахунок саме 28 жовтня 2015 року, що свідчить про неможливість користування останнім закритим картковим рахунком.

Зазначені висновки суду також узгоджуються з висновками Верховного Суду, що викладені в постанові суду від 18 лютого 2020 року у справі №761/4673/19.

Всі інші доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин, які були встановлені судом першої інстанції та яким була надана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому не може бути скасоване з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 350, 374, 375, 382, 383, 384 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року у даній справізалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: