Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/384/20
Провадження № 2/945/466/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

( з а о ч н е )

Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Терентьєва Г.В.

за участю секретаря Петриченко В.С.,

розглянувши 02 жовтня 2020 року в місті Миколаєві в заочному порядку у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: опікунська рада при виконкомі Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та Служба у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, виконувач функції органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та зміна способу стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

03.03.2020 року ОСОБА_1 , звернулася до суду до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі .рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області по справі №2-02-594 від 04.12.2006р з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Покровка, Веселинівського району, Миколаївської області аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 100 гривень щомісячно і до повноліття, починаючи з 01.09.2006 та стягувати аліменти з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 03.02.2020 року і до повноліття ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї з відповідачем народилася дочка ОСОБА_6 , Батько вказаний ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 .

3 відповідачем, з березня 2006 року вони проживають окремо, спільне

господарство не ведуть. Також з того часу і на момент подачі позовної заяви вона без

допомоги відповідача утримує неповнолітню доньку. Забезпечує її всім необхідним

включаючи їжу, одяг, іграшки, та належні умови проживання. Це обумовлено тим,

що коли постало питання про утримання доньки, відповідач відмовився

добровільно надавати кошти. На її прохання допомогти він не реагував.

04 грудня 2006 року в Миколаївському районному суді Миколаївської

області було розглянуто в відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на

утримання доньки ОСОБА_3 щомісячно по 100 гривень і до повноліття,

починаючи з 01.09.2006 року.

Веселинівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління Юстиції у Миколаївській області на підставі виконавчого листа виданого Миколаївським районним судом Миколаївської області від 05.12.2006 року по справі № 2-02-594 відкрив виконавче провадження та нараховують до суми заборгованості по 100 гривень щомісячно починаючи з 01.09.2006 року і до сьогоднішнього дня. Відповідно довідки щодо розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 28.01.2020 року сума заборгованості станом на 01.02.2020 рік становить 31 206,30 грн.

05.06.2014 року СВ Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000562 від 05.06.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст 164 КК України, за фактом ухилення від сплати аліментів ОСОБА_7 , на утримання доньки. Відповіді з Міністерства Внутрішніх Справ Додаються від 06.06.2014року та 10.06.2014 року, а також з прокуратури.

Позивач зазначає, що відповідач з моменту народження доньки ОСОБА_5 не спілкувався з донькою. Він ухиляється від її утримання та виховання, не піклується про її здоров`я та фізичний, духовний розвиток. Навіть телефоном не цікавиться про неї, не поздоровляє зі святами та днями народження. Кошти на утримання доньки відповідач надавати відмовляється. ОСОБА_5 не асоціює його з батьком, не пам`ятає як він виглядає.

Враховуючи зазначене є підстави вважати, що боржник і в подальшому буде ухилятись від добровільного матеріального утримання дитини, тобто сплати аліментів, що передбачені законом.

Як вказує позивач саме ці обставини є причиною надання позову про позбавлення батьківських прав.

Позивачка також зазначає на підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області по справі №2-02-594 від 04.12.2006 року з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Покровка, Веселинівського району, Миколаївської області аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 100 гривень щомісячно і до повноліття, починаючи з 01.09.2006 року і до повноліття. Сума значно занижена, та не відповідає мінімальному прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку.

Тому зважаючи на вище викладене позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 , на утримання дитини, та позбавити його, батьківських прав по відношенню до неї.

Також позивачка просить стягнути судовий збір з відповідача та витрати на правничу допомогу.

У судове засідання позивачка не з`явилася. При тому її представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Відзив відповідачка не подала. У зв`язку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом ухвалено розглядати справу в заочному порядку у відсутності відповідача та на підставі наданих доказів. Відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Третя особа: опікунська рада при виконкомі Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області подала заяву про підтримання позову.

Третя особа: Служба у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації в судове засідання не з`явилася подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позову, а також висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком записано ОСОБА_2 , мати ОСОБА_4 .

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04.12.2006 року з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Покровка, Веселинівського району, Миколаївської області стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 100 гривень щомісячно і до повноліття, починаючи з 01.09.2006 року.

Згідно розрахунку заборгованості із сплати аліментів ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам станом на 01.02.2020 року в сумі 31 206,30 грн.

Згідно висновку служба у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , по відношенню до дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Беручи до уваги вищезазначене, можна зробити висновок, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про стан її здоров`я.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд вважає доведеним, що не спростовано і самим відповідачем, що останній протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, не піклується про її духовний та фізичний розвиток не цікавиться життям дитини.

Враховуючи викладене, суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає за можливе позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Ст. 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі ст.141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Частина 3 ст.181 СК визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За положеннями ст.183 СК, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч.1 ст.192 СК встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст стст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 5.02.2014 №6-143цс13.

Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 037-VIII ч.2 ст.182 СК викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, також з даної постанови вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

Обставини, які б унеможливлювали виконання обов`язку відповідачем по утриманню дитини за станом здоров`я або за іншими обставинами відсутні.

Крім того суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів навчання дити в школі, та зростання щорічних потреб дитини, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, вважає що є підстави для задоволення позовних вимог та зміну способу та розміру стягнення визначених раніше судом аліментів, а саме до 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Отже, відповідач як батько дитини зобов`язаний надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Крім того з відповідача також слід стягнути витрати на правничу допомогу, які підтверджуються належними документами (розрахунком суми гонорару адвоката за надання правової допомоги та квитанцією №1 про сплату позивачкою адвокату гонорару в сумі 6000,00 грн).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 150, 164, 165, , ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, - В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04.12.2006 року по справі №2-02-594, з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Покровка, Веселинівського району, Миколаївської області аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 100 гривень щомісячно і до повноліття, починаючи з 01.09.2006 та стягувати аліменти з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений нею судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 6840,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, тобтобезпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Г. В. Терентьєв