Дата документу 24.09.2020 Справа № 312/191/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 312/191/20Головуючий у 1-й інстанції Рогоза А.Ю.
Пр. № 22-ц/807/2878/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В.Подліянової Г.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Великобілозерського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2020 року про повернення заяви позивачеві у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Черкашин Іван Іванович до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Черкашин І.І., як споживач, звернувся до суду першої інстанції із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис 254 вчинений 27.01.2020 року Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості у розмірі 36007,54 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_3 (а.с. 20).

Ухвалою Великобілозерського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2020 року (а.с. 36) позовну заяву ОСОБА_1 у цій справі визнано неподаною та повернуто заявникові.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 41-46) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 48).

Ухвалою апеляційного суду провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито від 25 серпня 2020 року (а.с. 49), справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України (а.с. 57).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі у встановлений апеляційним судом строк станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні, позивач є лише однофамільцем судді-члена колегії апеляційного суду у цій справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву позивачеві у цій справі, керувався ст. 185, 260, 353-354 ЦПК України та виходив із того, що позивач не виконав вимоги ухвали суду від 30 червня 2020 року у встановлений судом строк.

Ухвалою суду від 30.06.2020 року зазначена позовна заява була залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України, а саме: позивачем не сплачено судовий збір.

Для усунення недоліків судом був встановлений десятиденний строк з моменту отримання ухвали суду.

На виконання ухвали суду ОСОБА_1 направлено заяву про усунення недоліків, в якій позивач просить суд звільнити його від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, суд не погодився із твердженнями позивача щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки предметом спору є правомірність вчинення нотаріусом дій у сфері безспірної юрисдикції, які не встановлюють прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнають і не змінюють їх, не вирішують по суті питань права, що враховуючи приписи ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», не наділяє позивача статусом споживача, оскільки він не є в даному випадку особою, яка є споживачем послуг нотаріуса.

Таким чином, твердження позивача про регулювання спірних правовідносин Законом України «Про захист прав споживачів» є помилковим.

Крім того, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 29 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року із змінами і доповненнями, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору та його звільнення є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів існування достатніх підстав для звільнення від сплати судового збору у встановленому законодавством розмірі.

За ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу,позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 175 ЦПК України передбачено вимоги до позовної заяви.

Так, відповідно до ст. 175 ч. 4 ЦПК України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Позивачем у цій справі в його вищезазначеній позовній заяві було зазначено підстави його звільнення від сплати судового збору, як споживача: ст. 22 ч. 3 Закону України «Про захист прав споживачів», рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 (позовна заява а.с. 2).

На що суд першої інстанції не звернув належної уваги та взагалі безпідставно залишив вищезазначений позов позивача у цій справі без руху ухвалою від 30 червня 2020 року (а.с. 25) лише з підстав несплати останнім судового збору при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції, та у подальшому помилково з підстав неусунення останнім цих недоліків (несплати судового збору) визнав вищезазначений позов позивача неподаним та повернув його останньому у цій справі ухвалою від 05 серпня 2020 року.

Позивачі можуть бути звільнені від сплати судового збору на підставі закону або за ухвалою суду в порядку ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із ст. 22 ч. 3 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушеннями їх прав.

У даному випадку у цій справі позивач, як споживач, звільнений від сплати судового збору саме в силу вимог закону, а тому додаткове звільнення останнього за ухвалою суду не потрібно.

До вищезазначених спірних відносин застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки, у даному випадку правовідносини виникли не між позичальником ОСОБА_1 та нотаріусом, якій залучений до участі у цій справі лише в якості третьої особи, а виникли правовідносини саме між позичальником ОСОБА_1 (позивач у цій справі) та ПАТ «Кредобанк», як фінансовою установою, яка надає фінансові послуги ОСОБА_1 , (відповідач у цій справі) з приводу виконання позичальником умов кредитного договору сторін, в яких Банк вважав, що він має право на безспірне стягнення заборгованості за цим договором з позичальника у позасудовому порядку за цим виконавчим написом нотаріуса, що, на думку позичальника, порушує його права, як споживача, оскільки остання, на думку позивача, не є безспірною.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року N 1023-ХІІ (1023-12) з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (254к/96-ВР ) треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.

Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, та в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення процесуального питання) до суду першої інстанції.

Також встановлено, що ОСОБА_1 , як споживач, відповідно до закону, був звільнений також від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.03.2018 року у справі № 716/24881/16, якій є обов`язковим для застосування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції у подальшому за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 141, 367, 369, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Великобілозерського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2020 року у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 24.09.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.