Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/910/19 Провадження № 2/391/47/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2020р.селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

секретарів судового засідання Єтенко К.В., Степанової Л.Г.,

представника позивача Погрібняка В.Є.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідачаЛісовської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції в селищі Компаніївка цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.09.2007 в розмірі - 25303,78 грн., а також понесені судові витрати.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 в порушення умов договору від 06.09.2007, укладеного між сторонами, допустила заборгованість за кредитом, яка станом на 10.11.2019 становить 25303,78 грн. Оскільки, відповідач порушує взяті на себе за вказаним договором зобов`язання та не повертає заборгованість добровільно, позивач просить стягнути з нього заборгованість за договором та судові витрати у справі на його користь.

Ухвалою від 19.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.(а.с.47-48) Ухвалою суду від 13.03.2020 задоволено клопотання представника позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.(а.с.163-164)

29.01.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому остання просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, вказуючи на безпідставність та незаконність вимог позивача. Позивачем безпідставно нарахована пеня, штрафи та збільшено відсоткову ставку. Відсутні умови договору про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, звертає увагу суду на те, що на підтвердження позовних вимог банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, однак зазначений доказ вважає неналежним, оскільки такий не свідчить, що умови надання банківських послуг були укладені саме такого змісту, які позивач вважає узгодженими. Незрозумілим для відповідача є і доказ у справі у виді Наказу від 23.08.2006. Надані позивачем довідки про зміну умов кредитування та довідка про видані картки клієнту є неналежними, оскільки видані без необхідних реквізитів та в них не зазначено, що позивач з ними ознайомлена. Крім того, просить застосувати строки позовної давності, які позивачем пропущено.

19.02.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив в якому позивач зазначив, що надані письмові докази підтверджують факт укладання договору кредиту, при укладанні якого вся необхідна інформація про умови користування та сукупну вартість кредиту була доведена до відома позичальника. Вказав, що стороною позивача не порушено строку позовної давності. Просив суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

В судове засідання призначене на 30.09.2020 сторони не з`явились.

Позивач направив на адресу суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явився, в адресованій суду заяві просив розгляд справи провести за її відсутності, позов не визнав.

Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Судом встановлено, що 06.09.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (том І а.с.17).

На підставі вказаної анкети-заяви відповідача Банком було оформлено карту «Універсальна» та надано позичальнику кредит у формі встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок розмірі 250,00 грн. Визначено базову ставку 22,8% з розрахунку 360 днів у році. Визначено розмір комісії та строк дії кредитного ліміту - 1% від суми заборгованості, строк дії кредитного ліміту, що відповідає терміну дії картки, визначено порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може провадитись, як шляхом внесення коштів на карту Клієнтом, так і списання Банком коштів з Дебетної карти НОМЕР_1 .

Разом з анкетою - заявою відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (том І а.с. 18).

До кредитного договору Банком додано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, саме з якими, за доводами позивача, був ознайомлений відповідач під час підписання анкети-заяви (том І а.с.20-36, 219-224)

Згідно змісту вказаної заяви, підписаної відповідачем, остання погодилась, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

Того ж дня відповідачу була видана кредитна картка № НОМЕР_2 строк дії якої закінчувався в останній день липня 2011 року (а.с.215)

Тобто сторонами погоджено всі істотні умови договору кредитування.

З наданої позивачем довідки відповідачу надані кредитні картки: № НОМЕР_2 термін дії до 07.11; № НОМЕР_3 термін дії до 12.18 та № 14911133 терміном дії до 12.18 (а.с.215)

Суд не приймає в якості допустимого та належного доказу надану позивачем довідку, оскільки остання, є внутрішніми документом банку і не містять ні дати видачі, ні прізвища, імені та по батькові представника банку, який склав довідку та його посади. Крім того, в довідці про надані кредитні картки зазначено термін дії кредитних карток з ідентичними номерами з різними термінами дії.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 10.11.2019 відповідач має заборгованість 25303,78 грн., яка складається з наступного: 6262,37 грн. - заборгованість за тілом кредита, в т.ч. : 0,00 заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 заборгованість за простроченими відсотками; 607,62 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 16752,62, грн. нарахована пеня; 607,62 грн. нарахована комісія; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1181,13 грн. - штраф (процентна складова). ( Том І а.с.9-16).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Зазначені висновки про правильне застосування норм права містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Згідно з частинами 1, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В пункті 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

За змістом ч.3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно виписки по рахунку (картка НОМЕР_2 ) відповідач виконував умови кредитного договору з 14.09.2007 і до 02.04.2015 року, коли ним було сплачено 300 гривень в рахунок погашення заборгованості, а в подальшому припинив оплату чергових платежів (а.с. 204-213).

Дана інформація узгоджується з поясненнями представника позивача в судовому засідання від 16.06.2020, який зазначив, що заборгованість відповідача виникла з 02.04.2015.

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з наступного дня після настання строку погашення чергового платежу за договором, тобто з 26.05.2015. Трирічний строк позовної давності щодо звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості закінчився 02.04.2018.

Банк звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права 18.12.2019, тобто з пропуском встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Пунктами 3.1.1., 5.4. Правил користування платіжною карткою визначено, що граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки, і вона здійснена до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Відтак, дія картки НОМЕР_2 закінчилась у липні 2011 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 05 червня 2018 року, тобто з пропуском загальної позовної давності, установленої ст.257 ЦК України.

При цьому, пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Проте, після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов`язань за договором від 06.09.2007 року не виконував.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 12 листопада 2014 року (справа №6-167цс14).

З виписки по рахунку (карта НОМЕР_2 ) вбачається, що в подальшому відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості.

Проте, автоматичне погашення банком частини кредиту не може слугувати підставою для переривання позовної давності виходячи з наступного.

Підстави переривання строку позовної давності встановлені статтею 264 ЦК України.

Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився.

Відповідно до п.1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою НБУ №22 від 21 січня 2004 року, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Бездіяльність боржника, в даному випадку, не оспорювання ним списання коштів, якщо така можливість допускається законом або договором, не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Тим більше, що таке списання здійснювалося поза його волі.

Вищезазначені обґрунтування щодо спливу строків позовної давності узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України в:

-постанові від 19 березня 2014 року по справі №6-14цс14 - відповідно до правил користування карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежі починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору;

-постанові від 12 листопада 2014 року у справі №6-16цс14 - у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов`язань за договором від 06.09.2020 не виконав (Том І а.с.219-224)

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Крім того, суду не надано належних та допустимих доказів, які би підтверджували, що саме ці Умови мав на увазі позичальник, підписуючи анкету - заяву від 06.09.2007 року, а також те, що на момент підписання вказаної заяви Умови містили положення про збільшену позовну давність, або що у подальшому Умови, зокрема щодо збільшення позовної давності, не змінювались.

З огляду на вказані норми закону та обставини справи суд приходить до висновку про відмову задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 1054, 1048, 526, 530, 610, 253, 256, 258, 266, 262, 267 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, 89, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду через Компаніївський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене 02.10.2020.

Відомості про учасників справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк Приват Банк, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, ;

відповідач: ОСОБА_1 : місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя В.ЧЕРВОНОПИСЬКИЙ