УХВАЛА

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

Справа № 569/12046/20

08 вересня 2020 року

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Бучко Т.М. розглянувши заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про видачусудового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" звернулось досуду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.

Згідно ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

На запит до суду надійшла довідка з відділу реєстрації місця проживання, з якої вбачається, що боржник ОСОБА_1 знята з місця реєстрації 17.10.2017 року у зв`язку зі смертю.

Як зазначено у ч.3 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Частиною другою статті 42 ЦПК України передбачено, що при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.

Відповідно до ст.46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Згідно ст.47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Тобто, стороною у справі може бути лише особа, яка має цивільну процесуальну правоздатність і цивільну процесуальну дієздатність.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у день її смерті (ч.4 ст.25 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе в порядку ст.55 ЦПК України шляхом залучення правонаступника, однак лише за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження у справі. При цьому, в зв`язку зі смертю боржника в кредитних правовідносинах має місце перехід обов`язків боржника до його спадкоємців, а нормами матеріального права визначено порядок пред`явлення вимоги кредитора до спадкоємців та обов`язки останніх.

Питання про задоволення вимог кредитора у разі смерті боржника врегульовані ст.1281 ЦК України, відповідно до положень якої кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину.

Таким чином, процесуальним законодавством не передбачено судового вирішення спору з особою, яка на час звернення до суду померла і правоздатність якої відповідно до вимог ч.4 ст.25 ЦК України припинилася. Нормами цивільного права передбачено в таких випадках право кредитора на пред`явлення вимоги про стягнення боргу в порядку цивільного судочинства безпосередньо до спадкоємців боржника, які несуть відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляєу видачісудового наказу,якщо наявні обставини, передбаченічастиною першоюстатті 186 цього Кодексу.

Оскільки встановлено, що боржник ОСОБА_1 померла, у видачі судового наказу про стягнення з неї заборгованості необхідно відмовити,

Одночасно, суд звертає увагу, що заявник має право звернутися з відповідним позовом до спадкоємців померлого боржника в порядку, передбаченому ст.1281 ЦК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.25, 55, 95, 163-166, 186, 260, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про видачусудового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.2ст.164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбаченихпунктами 3-6частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського міського суду

Рівненської області Т.М.Бучко