КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 363/3070/20

провадження № 22-ц/824/12853/2020

08 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Островська Леся Петрівна про визнання права власності на 2/3 частини об`єкта незавершеного будівництва, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 серпня 2020 року у складі судді Котлярової І. Ю.,

встановив:

11.08.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила:

- встановити факт повного фізичного знищення майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , 1950 року побудови з брусу, цегли, який мав 46% зносу, житловою площею 15,9 кв.м., загальною площею 32,5 кв.м, до якого примикали: В-погріб; Г-вбиральня, Д-сарай, Е-сарай, Ж- сарай, 1-9 - огорожа;

- припинити право власності ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на вказаний житловий будинок у зв`язку з повним фізичним знищенням даного об`єкту нерухомості;

- визнати об`єкт незавершеного будівництва, а саме житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 37,0 кв.м., загальною площею 62,6 кв.м, який складається з передпокою 1-1, площею 8,3 кв.м, санвузлу 1-2, площею 3,6 кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 9,0 кв.м, житлової кімнати 1-4 площею 16,1 кв.м, житлової кімнати 1-4 площею 11,9 кв.м, кухні 1-5 площею 13,7 кв.м, який позначений в технічному паспорті від 24.10.2019 літерою «З» об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини набутого за час спільного проживання з ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та виділити їй у власність із спільного майна подружжя : 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , який позначений в технічному паспорті від 24.10.2019 літерою «З».

Посилалась на ті підстави, що 04.05.2007 року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 вересня 2017 року. 11.05.2005 ОСОБА_3 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 . Вказаний будинок було повністю знищено внаслідок пожежі, яка сталася 26.10.2011 року. На його місці, в період з 2012 по 2016 рік було збудовано новий житловий будинок, Ѕ частина якого належить їй згідно ст. 60 СК України. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Через смерть колишнього чоловіка вказаний будинок не приймається в експлуатацію і право власності на нього не оформлюється, а позивачка позбавлена можливості здійснити такі дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на утримання у власність частини набутого за час шлюбу майна. Враховуючи те, що їх неповнолітні діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, просила відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частини спірного житлового будинку.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17 серпня 2020 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених п. 6 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до відповідача ОСОБА_2 , однак із заявлених вимог судом не встановлено наявність вимог до останнього, а також будь-якого обґрунтування в позові про це та долучення будь-яких доказів обґрунтованості заявлених позовних вимог до вказаної особи, невизнання або оспорювання з боку останнього будь-яких прав та інтересів позивача, а з резолютивної частини позову вбачається, що заявлено вимоги до особи, яка померла.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 серпня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає вказану ухвалу суду неправомірною і передчасною, постановленою із порушенням як процесуального, так і матеріального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи.

Зазначила, що звертаючись з позовними вимогами до ОСОБА_2 , позивач виходила з того, що дана особа є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з позовною заявою до суду надана відповідь приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Островською Л. П., з якої вбачається, що нотаріус відмовилася надати будь-яку інформацію щодо спадкової справи після смерті ОСОБА_3 та осіб спадкоємців. Питання про витребування всіх необхідних доказів мали бути вирішені судом під час підготовчого судового засідання після відкриття провадження у справі.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 надіслали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі №9-зп (справа за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України) зазначено, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, остання пред`явлена до відповідача ОСОБА_2 .

Остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу, з`ясування заперечень проти позовних вимог, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів, у відповідності до ч. 1 ст. 189 ЦПК України є завданням підготовчого засідання, яке починається відкриттям провадження у справі.

Ненадання доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог має інші правові наслідки, ніж відмова у відкритті провадження у справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії»).

Крім того, ЄСПЛ у пункті 35 рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії», пункті 32 рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» зазначив, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Суд першої інстанції не врахував наведеного, а тому оскаржуване судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з допущеним судом першої інстанції порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення питання про відмову у відкритті провадження у справі, оскаржуване судове рішення необхідно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 369, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 серпня 2020 року скасувати.

Направити справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Островська Леся Петрівна про визнання права власності на 2/3 частини об`єкта незавершеного будівництва для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з для її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк