ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року

м. Черкаси

справа № 705/1767/20 провадження № 22-ц/821/1324/20 категорія: 301930500

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Уманська міська рада

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради про припинення володіння чужим майном, у складі: головуючого судді Гудзенко В.Л., дата складання повного тексту не вказана.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Уманської міської ради про припинення володіння чужим майном.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є одним з власників земельної ділянки та розташованих на ній об`єктів нерухомого майна по АДРЕСА_1 .

Суміжним користувачем з об`єктами комунальної власності являється Уманська дитяча школа мистецтв по вул. Садова, 18, на яку поширюється повноваження міської ради.

Позивач вказує, що в березні-травні 2015 року на території його домогосподарства під час відновлювальних робіт зруйнованої зсувом підпірної стіни № 3, Міська рада встановила на ній свою металеву огорожу, чим порушила право власності на земельну ділянку, яка належить позивачу.

ОСОБА_1 звертався до відповідача про незаконне вторгнення на його земельну ділянку, проте вимоги позивача, всупереч законодавству, не виконувалися. Таким чином, діями відповідача порушується його право власності на земельну ділянку.

В зв`язку з вищевикладеним просить суд:

припинити право володіння Уманської міської ради на підпорну стіну № НОМЕР_1 будинку по АДРЕСА_1 і зобов`язати прибрати металеву огорожу на ній;

зобов`язати Уманську міську раду повернути підпорну стіну № НОМЕР_1 у власність будинку по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач в позовній заяві вказував на ту обставину, що спірна підпірна стіна належить на праві власності будинку по АДРЕСА_1 , однак жодного доказу на підтвердження цього позивач не надав.

Крім того, позивач просив припинити право володіння Уманської міської ради на підпірну стіну, при цьому не надає доказів, які б вказували, що даною стіною володіє відповідач, та яким чином відповідачем порушуються права позивача, які підлягають захисту судом.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов є необґрунтований, безпідставний, а тому не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 подав до Апеляційного суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду від 22.06.2020 року і ухвалити нове рішення про залишення позову без розгляду за ст. 257 ЦПК України.

Судовий збір стягнути з відповідача в дохід держави.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відкрив провадження з порушенням ст. 175 ЦПК України та прийняв незаконне рішення про відмову в задоволенні позову.

Вказує, що суд неповно з`ясував обставини справи і за відсутності доказів позивача і відповідача, на підставі декларативного підходу і тільки процедурного розгляду справи відмовив у задоволенні вимог, а не залишив позовну заяву без розгляду.

Вважає, що судом порушені норми процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 належить 1/6 частка житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 (на даний час перейменована на вул. Садова).

Відділ культури і туризму Уманської міської ради, розглянувши заяву ОСОБА_1 з приводу відновлення підпірної стіни, листом від 15.04.2015 року роз`яснив останньому, що питання виділення коштів на оплату проекту на проведення відновних робіт винесено на чергову сесію Уманської міської ради у відповідності до ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україну». Розробка проекту доручена організації, яка має ліцензію у відповідній сфері, оскільки органи місцевого самоврядування не мають повноважень на проведення даних робіт. При розробці проекту враховано побажання мешканців будинку АДРЕСА_2 щодо влаштування сходового маршу для доступу у внутрішнє подвір`я. Згідно вимог чинного законодавства закінчені роботи приймає безпосередній замовник. Власники будинку АДРЕСА_2 не заперечують проти ремонту підпірної стіни органами місцевого самоврядування. Підстав для передачі нової підпірної стіни до майнового комплексу будинку АДРЕСА_2 не вбачається.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись в суд з даним позовом, позивач просив суд припинити право володіння Уманської міської ради на підпорну стіну № НОМЕР_1 будинку по АДРЕСА_1 і зобов`язати прибрати металеву огорожу на ній. Також просив зобов`язати Уманську міську раду повернути підпорну стіну № НОМЕР_1 у власність будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 посилається на положення ст. 386 та ст. 387 ЦК України із вказівкою на порушення права власності.

Проте, позивачем не було надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу підтвердження порушення права власності чи порушеного права користування своїм майном.

Крім того, позивачем в позові здійснюється посилання на незаконність забудови та порушенням правил забудови, проте не зазначено та не вказано самі порушення, які здійсненні при проведенні будівництва.

Також позивачем ОСОБА_1 вказано про відсутність погодження забудови із співвласниками.

Представник відповідача у відзиві на позову заяву зазначив, що будівництво підпірної стіни та відповідної огорожі здійснювалось на земельній ділянці комунальної власності та в межах навчального закладу комунальної власності Уманська дитяча школа мистецтв.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із заявою до Уманської міської ради про відновлення підпірної стіни.

Листом № 60 від 15.04.2015 року Уманська міська рада повідомила ОСОБА_1 , що питання виділення коштів на оплату проекту та проведення відновних робіт винесено на чергову сесію Уманської міської ради у відповідності до ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»

Також даним листом роз`яснено позивачу, що розробка проекту доручена організації, яка має ліцензію у відповідній сфері, оскільки органи місцевого самоврядування не мають повноважень на проведення даних робіт. При розробці проекту враховано побажання мешканців будинку АДРЕСА_2 щодо влаштування сходового маршу для доступу у внутрішнє подвір`я. Згідно вимог чинного законодавства закінчені роботи приймає безпосередній замовник. Власники будинку АДРЕСА_2 не заперечують проти ремонту підпірної стіни органами місцевого самоврядування. Підстав для передачі нової підпірної стіни до майнового комплексу будинку АДРЕСА_2 не вбачається.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що не надання позивачем належних та допустимих доказів, на які посилається ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог, і відсутність таких доказів при поданні позовної заяви, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

У роз`ясненні п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року вказано, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не містять доказів та посилань, що оскаржуване рішення є незаконним, та судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Щодо посилання скаржника на те, що суд повинен був залишити позов без розгляду апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо:

1) позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності;

2) позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи;

3) належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи;

4) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

5) позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду;

6) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана;

7) дієздатна особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява;

8) провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк;

9) позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору;

10) позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду;

11) після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду;

12) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, якщо право укласти таку угоду передбачене законом або міжнародним договором України, за винятком випадків, якщо суд визнає, що така угода суперечить закону або міжнародному договору України, є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Оскільки статтею 257 ЦПК України передбачено чіткий та вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду, суд першої інстанції розглянув позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення володіння чужим майном по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач, який є скаржником, звільнений від сплати судового збору як інвалід 1 групи, а з відповідачів судові витрати не стягуються, так як у задоволенні позову відмовлено. Апеляційним судом залишено без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради про припинення володіння чужим майном залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2020 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко