ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 вересня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 747/664/19

Головуючий у першій інстанції Тіщенко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/864/20

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Губар В.С.,

за участю секретаря Шапко В.М.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу: представник ОСОБА_1 адвокат Водолагін Сергій Миколайович,

на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 05 травня 2020 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 14.05.2020, смт Талалаївка,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 р. ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 , в якому просив усунути йому перешкоди в користуванні житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_2 такою, що втратила право користування цим будинком. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ОСОБА_1 зареєстрований у вказаному будинку та що він набув право власності на цей будинок з господарськими будівлями. Після оформлення права власності на вказані об`єкти позивач звернувся до відповідача щодо усунення перешкод у користуванні ними, а саме щоб відповідач передала йому ключі від будинку та знялася з реєстрації у ньому. Але ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про те, що вона має і право, і намір проживати в цьому будинку, а тому відмовилась віддати від нього ключі. На переконання позивача, після набуття ним права власності на будинок з надвірними будівлями, про які йдеться, відповідач втратила право користування ними. Вищеописаним чином ОСОБА_2 порушується передбачене ч. 1 ст. 383 ЦК України право ОСОБА_1 на вільне використання та розпорядження своєю власністю, яке в силу ч. 1 ст. 391 цього ж Кодексу підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним житловим будинком.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи його, суд І інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не підтверджено, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні його власністю, а тому натепер права ОСОБА_1 як власника згаданої нерухомості ОСОБА_2 не порушені, тобто заявлені ним вимоги про усунення перешкод в користуванні майном є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Водолагін С.М. просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 . Доводи скарги зводяться до такого:

- посилання місцевого суду на те, що ОСОБА_1 не підтверджено, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 і на непідтвердження факту чинення ОСОБА_2 ОСОБА_1 перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні будинком, який є об`єктом спору між ними, є хибними. Причому 30.10.2019 ОСОБА_1 зареєстровано право власності на них.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Водолагін С.М. підтримав апеляційну скаргу, а представник ОСОБА_2 адвокат Жигун С.С. її не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню.

У справі встановлено таке.

Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 11.10.2011 підтверджено факт укладення шлюбу ОСОБА_3 з відповідачем ОСОБА_2 (а.с.101).

Остання зареєстрована у спірному будинку з 21.09.2016 по цей час, що підтверджено витягом з її паспорта (арк. 99-100) і що жоден з учасників справи не заперечує.

Згідно з спадковим договором від 07.02.2019, який уклали відчужувач ОСОБА_3 та набувач ОСОБА_1 (позивач), відчужувач після своєї смерті передає у власність набувачу, а набувач приймає після смерті відчужувача у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить відчужувачу на підставі договору дарування, посвідченого нотаріусом Талалаївської державної нотаріальної контори 19.08.1988 за реєстровим № 668, що зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.02.2018 (№ запису про право власності 30170108). Пунктом 12 договору передбачено, що після смерті відчужувача право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, про які у ньому йдеться, підлягає обов`язковій державній реєстрації. Нотаріусом сторонам договору роз`яснено зміст ст. 182 ЦК України (копія цього договору на арк. 32-33).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 01.10.2019 року (арк. 34).

ОСОБА_2 має реєстраційний № облікової картки платника податків НОМЕР_3 , що підтверджено копією відповідної довідки Бахмацької міжрайонної державної податкової інспекції № 2521-11-00090 від 18.04.2011 (арк. 100). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.03.2020 № 205777352, за фізичною особою, яка має реєстраційний № облікової картки платника податків НОМЕР_3 , не зареєстровано право власності на будь-який нерухомий об`єкт (арк. 128). Крім того, твердження про відсутність у ОСОБА_2 іншого житла позовною стороною ніяк не спростовано, незважаючи на пропозицію апеляційного суду надати докази протилежного, якщо такі маються.

З листа Талалаївського ВП Прилуцького ВП ГУНП України в Чернігівській області від 25.11.2019 № 5398/124/48-4/2019 вбачається, що ОСОБА_1 звертався до цього відділу поліції з приводу недопуску його ОСОБА_2 до будинку, який є об`єктом судового розгляду, і що відділ рекомендував ОСОБА_1 з цього приводу звертатися до суду. З цього листа також вбачається, що ОСОБА_2 відмовилася давати пояснення по суті спору з ОСОБА_1 , пославшись на ст. 63 Конституції України (копія цього листа на арк. 70).

Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, і обставин справи доводить суд таких висновків.

Частини 1 і 2 ст. 319 ЦК України приписують, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У частині 7 цієї ж статті зазначено, що діяльність власника може бути обмежена лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У частині 1 ст. 156 ЖК УРСР зазначено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 цього Кодексу; припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частина 2 ст. 64 цього ж Кодексу до членів сім`ї наймача та власника житла відносить, серед іншого, і його дружину.

Вищенаведені норми права доводять суд висновку, що ОСОБА_2 вселилася до буд. АДРЕСА_1 і зареєструвала своє місце проживання у ньому як член сім`ї (дружина) його тодішнього власника - ОСОБА_3 . Отже перехід права власності на цей будинок від останнього до ОСОБА_1 не позбавляє ОСОБА_2 права користуватися цим будинком. Крім того, у ході розгляду справи не встановлено, що відповідач має у власності житло та зловживає своїми правами, відмовляючись звільнити спірне житло.

Посилання місцевого суду на те, що ОСОБА_1 не підтверджено, що він є власником спірного житлового будинку з надвірними будівлями як на підставу відмови у задоволенні його позову є хибним в силу припису ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Висновок цього ж суду про непідтвердження факту чинення ОСОБА_2 ОСОБА_1 перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні будинком, який є об`єктом спору між ними, суперечить змістові листа Талалаївського ВП Прилуцького ВП ГУНП України в Чернігівській області від 25.11.2019 № 5398/124/48-4/2019. Але ці хибні мотиви відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 ніяк не вплинули на правильність вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги судом відкидаються як такі, що суперечать описаним вище встановленим обставинам справи і визначеним відповідно до них правовідносинам.

Отож оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Водолагіна Сергія Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 05 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову виготовлено 05.09.2020.

Головуючий: Судді: