Справа № 709/1190/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Романової О.Г.,

за участі секретаря судового засідання - Соломки Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника за довіреністю Гребенюка О.С. звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що між позивачем і відповідачем укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором у останнього утворилася заборгованість перед позивачем, розрахунок якої додано до позову.

Враховуючи викладене та посилаючись на приписи діючого законодавства, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 20710,50 гривень та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17.08.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, одночасно з позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. В порядку положень ст. 179 ЦПК України представником позивача було подано відповідь на відзив.

Відповідач ОСОБА_1 у порядку ст. 178 ЦПК України подала до суду відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив. У судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що 08.04.2011 вона не отримувала у АТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку, а отримала розрахункову, де зараз знаходиться вказана картка вона не пам`ятає. Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 08.04.2011 вона підписувала, які і підписувала довідку про умови кредитування з використанням кредитки ««Універсальна», 30 днів пільгового періоду»» від 08.04.2011. Отриманою карткою вона користувалася, але для розрахунку використовувала власні кошти, якими вона поповнювала свій рахунок. За перевипуском картки вона не зверталася та нову картку не отримувала. Чому у виписці з карткого рахунку маються відомості щодо користування карткою після закінчення дії строку попередньої карти пояснити не змогла.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 08.04.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 27).

У своєму позові позивач стверджував про те, що підписана відповідачем заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає договір надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Через невиконання відповідачем договірних зобов`язань у відповідача утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 19.05.2020 становить 20710 грн. 50 коп., яка складається з наступного:

- 17250 грн. 57 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.:

- 17250 грн. 57 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 3409 грн. 93 коп. - заборгованість за простроченими відсотками;

- 50 грн. - заборгованість по пені.

У відповідності із відомостями зазначеними у анкеті-заяві відповідач

ОСОБА_1 ознайомилася із договором надання банківських послуг до його укладення і погодилася з його умовами. У судовому засіданні відповідачка не заперечувала факт підписання вказаної анкети-заяви, але повідомила, що замість кредитної карти вона отримала розрахункову, де зараз знаходиться отримана нею картка вона пояснити не змогла.

До матеріалів справи представником позивача додана довідка про умови кредитування з використанням кредитки ««Універсальна», 30 днів пільгового періоду»» від 08.04.2011, в якій, на думку суду, зазначені всі істотні умови укладеного договору: тип картки, тип кредитної лінії, валюта кредиту, пільговий період нарахування процентів, базова процентна ставка в місяць ( 3%), комісія за кредитне обслуговування у разі зняття кредиту готівкою, розмір щомісячних платежів, термін внесення щомісячних платежів, комісія за зняття власних коштів, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором тощо.

Вказана довідка про умови кредитування має підпис відповідача ОСОБА_1 та остання в судовому засіданні не заперечувала факту підписання вказаної довідки. Таким чином, суд констатує, що факт підписання відповідачкою довідки про умови кредитування з використанням кредитки ««Універсальна», 30 днів пільгового періоду»», свідчить про те, що остання ознайомилася із її змістом, а отже з умовами кредитування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

На думку суду не може бути безумовною підставою для відмови у задоволенні позову твердження відповідача у відзиві на позов про те, що у анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку відповідачем не проставлена відмітка навпроти запропанованого виду карток (карта «Універсальна», карта Gold, пенсійна карта, зарплатна карта, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста картка), оскільки про вид обраної відповідачем картки (кредитна картка ««Універсальна», 30 днів пільгового періоду»») свідчить факт ознайомлення відповідача із довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду. Отже, підписуючи вказану довідку відповідачка була повідомлена про те, що вона обирає послугу Банку у виді оформлення їй кредитної картки ««Універсальна», 30 днів пільгового періоду.

Однак, суд погоджується із твердженням відповідача у заперечені на відповідь на відзив про те, що додані представником позивача до відповіді на відзив документи, а саме: накази Банку та фото клієнта з кредитною карткою не можуть бути прийняті судом як допустимий доказ, оскільки надані суду з порушенням порядку, передбаченого ст. 83 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 3 ст. 83 ЦПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 83 ЦПК України).

У відповіді на відзив відсутнє обґрунтування позивачем причин, які перешкоджали останньому подати подачі вказані документи разом із позовною заявою.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути

укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Частиною першою ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Положеннями ст. 624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У підтвердження позовних вимог представником позивача до позовної заяви приєднано: анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08.04.2011, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» від 08.04.2011, витяг з умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку за договором № б/н від 08.04.2011, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видачу відповідачу кредитної картки із зазначенням її номера та строку дії.

З вищевказаної виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами та частково виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. Факт користування карткою частково визнано відповідачем, остання в судовому засіданні пояснила, що вона користувалася карткою, але це була не кредитна, а розрахункова картка, на якій були її особисті кошти. Однак в підтвердження факту видачі їй іншої картки, ніж кредитної, жодних доказів суду не надала.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами (аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.09.2020, справа № 200/5647/18).

Отже, дослідивши подані представником позивача докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність факту отримання відповідачем кредитної картки та користування нею.

Стосовно розрахунку заборгованості наданого позивачем суд зауважує, що відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власний розрахунок не наданий, клопотання про проведення судово-економічної експертизи відповідачем не заявлялося.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення.

За таких підстав, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 17250 грн. 57 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 3409 грн. 93 коп. заборгованості за простроченими відсотками та 50 грн. заборгованості по пені.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі

Керуючись ст.ст. 4, 141, 259, 263-265, 279, 280 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , рахунок

№ НОМЕР_2 , МФО: 305299 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 08.04.2011 у розмірі 17250 (сімнадцять тисяч двісті п`ятдесят гривень) гривень 57 коп. (заборгованість за простроченим тілом кредиту), 3409 (три тисячі чотириста дев`ять) гривень 93 коп. (заборгованість за простроченими відсотками), 50 (п`ятдесят гривень) 00 коп (заборгованість по пені) та 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 коп. судових витрат, а всього 22812 (двадцять дві тисячі вісімсот дванадцять) гривень 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасником справи до або через відповідний суд.

Суддя О.Г. Романова