Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3717/20 Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 70 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.,

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

за участі секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/3717/20 за позовом ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Шалоти К.В. у м. Житомирі

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 звернувся до суду із названим позовом та просив стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , від якого мають спільного сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01.02.2019 шлюб між ними розірвано та визначено місце проживання сина з матір`ю. ОСОБА_2 зазначив, що на даний час син ОСОБА_1 проживає разом із ним та перебуває на його повному утриманні та утриманні баби. Мати дитини (відповідач по справі) працює на заводі «Євроголд», але ухиляється від утримання сина, допомоги не надає та рідко із ним спілкується. Оскільки між ним та відповідачкою не досягнуто спільної згоди щодо сплати аліментів, тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти на його утримання (аліменти) у розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.05.2020 до повнолітня дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що вона проживає із двома доньками та сином ОСОБА_4 , який проживає з бабусею в іншій квартирі, що знаходиться в тому ж будинку в тому ж подвір`ї, постійно спілкується із сином, піклується про стан його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, надає кишенькові гроші, купує одяг, продукти харчування, забезпечує всім необхідним для життя, розвитку та навчання, в тому числі приймає участь у шкільному, виховному житті дитини.

Вказує, що вона звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, в тому числі і сина ОСОБА_5 , проте суд безпідставно не задовольнив її клопотання про об`єднання справ в одне провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 в присутності представника органу опіки та піклування Житомирської міської ради Колесинського В.А. доводи апеляційної скарги визнав, пояснив, що мати його утримує, опікується ним, а тому він не бажає стягувати з неї аліменти на свою користь.

ОСОБА_2 до апеляційного суду не з`явився, по дату, час та місце розгляду справи повідомлений на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки місцезнаходження його невідоме.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що із 02.02.2002 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох спільних дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 29-30).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01.02.2019 шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком - ОСОБА_2 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір`ю - ОСОБА_3 .

Із довідки КП «ВЖРЕП №9» № 106 від 17.01.2020 вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_3 зареєстровані та проживають її діти - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 25).

Відповідачкою не заперечується та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час проживає разом з бабусею ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторонами не заперечується, що батько ОСОБА_2 з сином не проживає.

Із матеріалів справи вбачається, що позов про стягнення аліментів подано ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_2 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з найвищих інтересів дитини, гарантованих міжнародним та національним законодавством, та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь сина ОСОБА_1 коштів на його утримання у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - 06.05.2020 до повноліття дитини. При цьому, суд вважав, що присуджені аліменти підлягають стягненню саме на користь дитини, а не ОСОБА_2 як законного представника, оскільки батько з сином не проживає, участі в його утриманні не приймає, а тому на переконання суду стягнення аліментів саме на користь неповнолітнього ОСОБА_7 відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України ( ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно положень ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01.02.2019 визначено місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю відповідачкою по справі, а тому в розумінні положень ч.3 ст.181 СК України отримувачем аліментів на утримання сина є матір.

Разом з тим з пояснень ОСОБА_3 , ОСОБА_7 встановлено, що ОСОБА_1 проживає в квартирі бабусі ОСОБА_11 , яка є матір`ю відповідачки ОСОБА_3 . Сім`я фактично проживає в одному будинку, поділеному на дві квартири, має спільне подвір`я. ОСОБА_1 пояснив, що його сестри ОСОБА_12 і ОСОБА_13 проживають разом із матір`ю, а він у квартирі бабусі, проте харчується і у бабусі і у матері, мати купує йому одяг, взуття, утримує його і опікується ним, а тому просив не стягувати аліменти на його утримання.

ОСОБА_3 підтвердила пояснення сина, вказала, що утримує усіх своїх дітей по мірі своїх можливостей.

Сторони пояснили, що батько дітей ОСОБА_2 з ними не проживає, аліментів чи іншого грошового утримання на дітей не надає. Наведене спростовує твердження ОСОБА_2 у позовній заяві, що основний обов`язок по утриманню сина лежить на ньому та на бабусі, а відповідачка ухиляється від виконання батьківського обов`язку щодо утримання та виховання сина.

Разом з тим ОСОБА_2 у позовній заяві також зазначає, що ОСОБА_3 рідко допомагає в утриманні сина незначними коштами, яких зовсім недостатньо для забезпечення дитини всім необхідним.

Отже, ОСОБА_2 визнано, що мати дитини ОСОБА_1 допомагає сину, хоча й незначними коштами.

Водночас, задовольняючи вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 1/4 частини її заробітку (доходу) на утримання сина ОСОБА_5 , суд першої інстанції не врахував наявність ще двох дітей на утриманні відповідачки, які також потребують матеріальної допомоги орієнтовно в такому ж розмірі, а тому таке вирішення спору буде наслідком порушення інтересів інших дітей.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та те, що ОСОБА_1 надає матеріальну допомогу своєму сину ОСОБА_5 , який фактично проживає разом зі своєю бабусею, матір`ю та сестрами, наявність на утриманні у ОСОБА_1 інших дітей- дочок ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також, враховуючи думку сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надав пояснення в присутності представника органу опіки і піклування, враховуючи, що усі діти перебувають на утриманні матері, батько дітей ОСОБА_2 на даний час аліментів на дітей не платить, апеляційний суд, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову .

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Згідно з п.3 ч.6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Дана справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки вимоги про стягнення аліментів не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 02.10.2020.

Головуючий Судді