ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7718/20 Справа № 182/7476/17 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/7476/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року, яке ухвалено суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у місті Нікополі Дніпропетровської області (відомостей щодо дати складання повного судового рішення матеріали справи не містять), -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Н» (надалі ОСББ «Весна-Н»), про усунення порушень та повернення майна у попередній стан.

Позов обґрунтовано тим, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка розташована на другому поверсі багатоквартирного будинку. Під її квартирою знаходиться нежитлове приміщення (квартира АДРЕСА_2 ), в якому розташований автомагазин auto CLASS, який належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності. Магазин оформлений вивіскою, на якій зазначена назва магазина. Вказана вивіска розміщена на піддашку, який кріпиться до її балкону, та впродовж стіни (зовнішній стіні її квартири) будинку всупереч нормам чинного законодавства. Таке розміщення піддашку та вивіски порушує її особисті права, як власника, квартири. Крім того, відповідачем з порушеннями встановлений кондиціонер, який закріплений на зовнішній стіні квартири позивачки.

З метою досудового вирішення зазначеного спору, в квітні 2017 року позивачка зверталася до відповідача з письмовою вимогою про усунення порушень та приведення майна в попередній стан, але відповідач задовольнив її вимогу тільки частково, а саме: здійснив демонтаж металевого профілю, на якому раніше була розміщена відеокамера, встановленого з порушенням норм законодавства, не в спеціально відведеному для цього місці, на зовнішній стіні її квартири, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду.

Позивачка зазначає, що розміщення вивіски та кондиціонеру порушує її особисті права як власника квартири та перешкоджає здійсненню її прав, а саме: вона не може встановити собі кондиціонер, так як кондиціонер відповідача встановлений під її вікном на зовнішній стіні її квартири. При роботі кондиціонер гудить, що в літній період, при відкритому вікні, завдає їй багато незручностей. Крім цього, вона не може зробити зовнішнє утеплення квартири, так як вивіска відповідача кріпиться на зовнішній стіні її квартири. Також піддашок, який кріпиться до її балкону, робить її квартиру вразливою для злочинів, оскільки, використовуючи піддашок, злочинці легко можуть проникнути до її квартири. До цього ж, у зв`язку з невідповідним встановленням піддашку та вивіски, зовнішні стіни її квартири та балкон постійно замокають під час дощів та снігу.

Крім того, розміщення вивіски було здійснено всупереч ч.9 ст.6 Закону України Про рекламу, якою визначено, що вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Статею 16 ЗУ Про рекламу визначено, що зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

Вивіска відповідача встановлена з порушенням цих норм законодавства, так як розміщена вище першого поверху, а також, як вже зазначалось, на зовнішній стіні квартири позивачки, яка не надавала згоди на розміщення вивіски на стіні її квартири.

Також, позивачка вважає, що здійснене відповідачем переобладнання: розміщення вивіски і піддашку, встановлення кондиціонеру - призвело до погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасаду будинку, що порушує, крім її особистих прав, права всіх співвласників багатоквартирного будинку, так як, згідно норм ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», несучі конструкції будинку є спільним майном багатоквартирного будинку.

За таких обставин, позивачка просила суд: зобов`язати відповідача здійснити демонтаж зовнішнього блоку кондиціонеру, встановленого не в спеціально відведеному для цього місці - під вікном належної їй квартири АДРЕСА_1 та привести в належний стан частину фасаду будинку, цілісність та зовнішній вид якого був порушений при встановлені зовнішнього блоку кондиціонеру; зобов`язати відповідача здійснити демонтаж вивіски та піддашку, встановлених з порушенням вимог чинного законодавства, не в спеціально відведеному для цього місці - впродовж зовнішньої стіни та балкону, належної їй квартири АДРЕСА_1 та привести в належний стан частину фасаду будинку, цілісність та зовнішній вид якого був порушений при встановленні вивіски та піддашку; стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції надано оцінку правомірності проведення відповідачем переобладнання його квартири, однак залишено поза увагою той факт, що відповідачем пошкоджено стіни належної позивачці квартири та розміщені на фасаді будинку зовнішня реклама та кондиціонер перешкоджають їй користуватися своєю власністю та створюють незручності, тобто, на думку позивачки, суд фактично не вирішив спору по суті.

Позивачка вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо погодження мешканцями будинку на розміщення магазину та не надав належної оцінки показам свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які пояснили, що ніяких документів не підписували.

При цьому, позивачка наголошує на тому, що факт наявності пошкоджень на стінах доведено фотознімками, а факт незаконності встановлення реклами доводиться відсутністю у відповідача паспорту, який був передбачений діючим законодавством та робочим проектом реконструкції приміщення.

Також зазначає, що перепланування жилих будинків, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається, та встановленням реклами і кондиціонеру їй, як власнику квартири, завдаються незручності та чиняться перешкоди у користуванні належним їй майном, а тому такі перешкоди мають бути усунуті за рахунок відповідача.

Крім того, позивачка наголошує на тому, що нею не пропущено позовну давність, оскільки правопорушення є триваючим та до нього позовна давність не застосовується.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Усачова О.Л., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Нікопольської міської ради 26.12.2005 року, відповідачу по справі ОСОБА_2 належить вбудоване нежитлове приміщення автомагазину, загальною корисною площею 43,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.50). Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване в КП «Нікопольське МТБІ» 26.12.2005 року.

Вбудоване нежитлове приміщення автомагазину утворено шляхом реконструкції житлової квартири АДРЕСА_4 , на підставі робочого проекту 230-01.03.2005, виготовленого ТОВ «АРТ» (а.с.41-46), дозволу на виконання будівельних робіт № 1372 від 30.05.2005 року, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Управління архітектури та містобудування (а.с.51), акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 31.10.2005 року (а.с.52-53).

На підставі робочого проекту, Управлінням архітектури та містобудування відповідачу ОСОБА_2 було надано висновок № 27 щодо відповідності проектної документації архітектурно-планувальним вимогам (вих.№ 515/01-09 від 27.05.2005 року) (а.с.46).

Реконструкцію квартири АДРЕСА_4 під магазин промтоварів було погоджено з власниками сусідніх квартир (а.с.49).

Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 04 липня 2006 року, посвідченого нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О. та зареєстрованим в реєстрі за №933, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_5 та ОСОБА_1 купили, в рівних частках, двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка розташована на другому поверсі багатоквартирного будинку (а.с. 6).

Спір винив з приводу порушення прав позивачки ОСОБА_1 на користування належною їй квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку з розміщенням відповідачем ОСОБА_2 на фасаді будинку АДРЕСА_5 кондиціонеру та вивіски магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відновлення порушеного права, шляхом зобов`язання відповідача привести фасад будинку у попередній стан.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрутованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про рекламу» реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Частиною 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу» встановлено, що вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Аналогічна норма міститься у п. 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, оздоблення фасаду нежитлового вбудованого приміщення магазину промислових товарів на будинку АДРЕСА_5 виконувалося у відповідності до погодженого паспорту фасаду та пасок на рівні перекриття першого поверху не є рекламою, а являється продовженням і частиною зовнішнього оздоблення фасаду (а.с. 71-53, 74), що спростовує доводи позивачки про те, що зазначена конструкція є рекламою та встановлена на рівні її квартири.

Посилання ж позивачки на те, що частиною 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» та п. 4 Типових правил встановлено, що зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб), колегією суддів не приймаються з огляду на те, що вищевказана конструкція не є рекламою та, незважаючи на це, відповідачем ОСОБА_2 , при переплануванні квартири та облаштуванні магазину, було отримано згоду власників сусідніх квартир, зокрема й квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 , яка в суді першої інстанції, будучи допитаною у якості спідка під присягою пояснила, що вона продала свою квартиру ОСОБА_1 і саме вона надавала ОСОБА_2 згоду, як тодішній жилець спірної квартири, на облаштування магазину. Дозвіл ОСОБА_2 вона підписувала власноручно. Вона писала в дозволі, що дозволяє ОСОБА_2 збудувати під її квартирою магазин. Магазин став проводити свою діяльність ще за її проживання в спірній квартирі. ОСОБА_6 ретельно оглядала її квартиру під час купівлі і знала, що вже майже рік там працює автомагазин ОСОБА_7 . Однак, її все влаштувало і вона купила квартиру.

Крім того, згідно пункту 7 Договору купівлі-продажу квартири від 04 липня 2006 року, посвідченого нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О. та зареєстрованим в реєстрі за №933, позивачка ОСОБА_1 оглядала квартиру, недоліків, які б перешкоджали використанню квартири за цільовим призначенням, на момент огляду нею не виявлено, претензій до продавця щодо якісних характеристик відчужуваною квартири не мала (а.с. 6).

Отже, матеріалами справи підтверджено та не спростовано у суду апеляційної інстанції, що оздоблення фасаду нежитлового вбудованого приміщення магазину промислових товарів на будинку АДРЕСА_5 здійснено відповідачем ОСОБА_2 у відповідності до вимог чинного Законодавства та не порушує прав та інтересів позивачки ОСОБА_1 , й заявлені позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, як необґрунтовані та недоведені.

При цьому, колегія суддів дійшла висновку, що кондиціонер на фасаді будинку АДРЕСА_5 було дійсно встановлено з порушенням прав власниці квартири АДРЕСА_6 цього будинку, однак, оскільки в ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 здійснено демонтаж кондиціонеру та встановлено новий кондиціонер на рівні першого поверху будинку, тобто усунуто порушення прав позивачки, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині за їх безпідставністю.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Разом з тим, прийшовши до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин наслідки пропуску позивачкою позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права, про що зазначив в мотивувальній частині рішення, не врахувавши роз`яснень викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно яких суд зазначає у рішенні про відмову у позові з підстав пропуску без поважних причин строку для звернення з позовом, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з чим підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск позивачкою позовної давності.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на відмову в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позовної давності.

В іншій частині рішення суду залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: