Справа № 202/5496/20
Провадження № 2-з/202/115/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

14 вересня 2020 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Бєсєди Г.В., за участю секретаря судового засідання Голобородько О.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони вчиняти певні дії стосовно нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; шляхом заборони товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» вчиняти певні дії, а саме: в позасудовий спосіб знімати з реєстрації та виселяти мешканців квартири за адресою: АДРЕСА_1 , без відповідного рішення суду.

В обґрунтування заяви зазначає, що предметом спору є визнання незаконною державної реєстрації права власності на вищезазначену квартиру за товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Підставою забезпечення позову позивачем зазначено про те, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову та доданими до заяви матеріалами, суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви.

На обґрунтування доводів, зазначених в заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 надано лише інформаційну довідку № 222677014 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Оскільки заявник не довів намірів відповідача відчужити спірне майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду, а посилання в заяві на можливість відчуження спірної квартири на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення.

Такого висновку щодо застосування зазначених норм процесуального права дійшов Верховний Суд, виклавши її в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 761/39201/18.

Відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє позивача в подальшому звернутися з такою заявою до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-154, 260-261, 263, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони вчиняти певні дії стосовно нерухомого майна - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда