КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/8440/2020
УХВАЛА

08 жовтня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду питання про застосування заходів процесуального примусу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Самілленко Анастасія Віталіївна , Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила зняти арешт з належної їй частини квартири АДРЕСА_1 , накладений 11 січня 2005 року реєстратором Десятої Київської нотаріальної контори за №1596489 на підставі постанови ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві №99/20 від 28 травня 2002 року.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

З метою з`ясування необхідних обставин справи, Київський апеляційний суд на підставі ухвали суду, занесеної до протоколу судового засідання від 09 липня 2020 року, запитом від 10 липня 2020 року звернувся до Дніпровського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у місті Києві, у якому просив надати інформацію, а також всі наявні документи (постанови, листи, супровідні листи тощо) щодо виконання виконавчого листа №2-1325, виданого Дарницьким районним судом міста Києва 14 вересня 1995 року про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_5 .

Також у запиті суд просив повідомити, чи створювався в процесі виконання зазначеного виконавчого провадження документ №99/20 від 28 травня 2002 року та надати його копію, а якщо документ із такими реквізитами створено в іншому виконавчому провадженні, то також і його копію.

Запит отримано Дніпровським РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у місті Києві 17 липня 2020 року, який було відправлено судом засобами поштового зв`язку, а також 15 липня 2020 року вручено особисто через представника відповідача, що підтверджується даними зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення та вхідним штампом органу виконавчої служби на заяві про вручення запиту відповідно.

Проте відповіді на запит суду надано не було.

04 вересня 2020 року суд повторно звернувся із аналогічним запитом, у якому одночасно роз`яснив положення статті 84 ЦПК України щодо необхідності повідомити суд про неможливість надання документів та щодо застосування заходів процесуального примусу у разі невиконання вимог суду.

Запит отримано Дніпровським РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у місті Києві 09 вересня 2020 року, який було відправлено судом засобами поштового зв`язку, а також 11 вересня 2020 року вручено особисто через представника відповідача, що підтверджується даними зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення та вхідним штампом органу виконавчої служби на копії запиту відповідно.

Проте відповіді на цей запит також надано не було.

Згідно із загальними правилами судового провадження - основним способом встановлення істини у справі є доказування.

Положення статті 84 ЦПК України закріплює право суду звернутись із запитом про витребування доказу від будь-якого підприємства, установи, організації, з урахуванням обмежень, що можуть бути встановлені законодавством України, або міжнародним договором.

Такому право суду кореспондується обов`язок запитуваної особи відреагувати на запит суду або повідомити про неможливість його виконання (частини 6, 7 статті 84 ЦПК України).

Відсутність належного реагування на запит суду є підставою для суду прийняти рішення відповідно до частини 8 статті 84 ЦПК України, якою передбачено, що у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Обставини справи вимагають з`ясування інформації, що знаходиться або може знаходитись у віданні Дніпровського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у місті Києві.

Поряд з цим, зазначений орган виконавчої служби на запити суду не відреагував, не надав суду запитувану інформацію, яка може вплинути на реалізацію прав та свобод учасників справи, та не повідомив про неможливість надання інформації, отже така бездіяльність є неповажною.

Згідно із Типовим положенням про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20 квітня 2016 року №1183/5 (з відповідними змінами), начальник відділу організовує розгляд звернень громадян та юридичних осіб з питань, пов`язаних з діяльністю Відділу, організовує перевірку викладених у них фактів, проводить особистий прийом громадян.

Згідно статті 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 144 ЦПК України, одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин (пункт 3 частини 1 статті 148 ЦПК України).

За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування до начальника Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м.Київ) (попередня назва - Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві) ОСОБА_6 заходу процесуального примусу у виді накладення штрафу у розмірі 2102 грн.

На переконання суду штраф у такому розмірі повністю кореспондується з допущеною бездіяльністю та має забезпечити спонукання до виконання встановлених правил та добросовісного виконання обов`язків, запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства у майбутньому.

Згідно частини 5 статті 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Згідно частиною 1 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Керуючись ст.ст. 84, 143, 144, 148 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Стягнути з начальника Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м.Київ) Андрющенко Ірини Василівни в дохід державного бюджету штраф в сумі 2102 грн.

Боржником відповідно до цієї ухвали є начальник Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м.Київ) Андрющенко Ірина Василівна.

Стягувачем відповідно до цієї ухвали є Державна судова адміністрація України (код ЄДРЮОФОПГФ 26255795, м. Київ, вул. Липська, 18/5).

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 09 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова