ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 вересня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5141/20

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1059/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Губар В.С., Харечко Л.К.

секретар: Позняк О.М.

Заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

Суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудьковська Олена Сергіївна

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

Боржник: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2020 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на бездіяльність головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудьковської Олени Сергіївни, заінтересована особа ОСОБА_1 (боржник) (суддя Коверзнев В.О.), постановлену о 12 год. 10 хв. у м.Чернігів, повний текст ухвали складено 23 липня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулось до суду із скаргою, в якій просило зобов`язати головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудьковську О.С. провести усі необхідні заходи щодо примусової реалізації в рамках виконавчого провадження №57605597 квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (та є іпотечним майном ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») без отримання згоди відповідного органу опіки та піклування. Скарга мотивована тим, що 17 листопада 2006 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №556-024/06Р, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 63 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між банком і позичальником було укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 49 705,12 доларів США та 19 236,84 грн судового збору. 14 червня 2018 року Деснянським районним судом м.Чернігова замінено стягувача у виконавчому провадженні на правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 06 листопада 2018 року головним державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Оболонський РВ ДВС у місті Києві) Рудьковською О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа. Оскільки боржником рішення суду виконано не було, а борг не погашено, державним виконавцем було здійснено опис й арешт майна боржника, а саме: квартири АДРЕСА_1 , у якій зареєстровано дві особи, одна з яких є неповнолітньою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є сином або родичем першої лінії ОСОБА_1 . Орган опіки і піклування Оболонської районної в місті Києві Державної адміністрації в своїй відповіді від 24.03.2020 року відмовив у наданні дозволу на реалізацію вказаної квартири, у зв`язку з чим державний виконавець відмовила стягувачу в передачі вказаного нерухомого майна на реалізацію на електронних торгах. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вважає, що відмова органу опіки та піклування носить суто рекомендаційний характер і не може бути прямою перешкодою для виконання рішення суду. За доводами заявника, у порушення п.1.7. договору іпотеки реєстрація осіб в іпотечній квартирі була здійснена після укладення кредитного договору та договору іпотеки без повідомлення і згоди іпотекодержателя, і вказаний факт реєстрації не може використовуватись для позбавлення кредитора права отримати задоволення своїх вимог за рахунок конкретного переданого в іпотеку майна.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено. Ухвала мотивована тим, що у справі відсутні докази ухвалення судом рішення щодо звернення стягнення на квартиру як предмет іпотеки або відповідний виконавчий напис нотаріуса; крім того, в справі немає документального підтвердження реєстрації в квартирі неповнолітньої особи після укладення боржником Договору іпотеки від 17.11.2006, а також наявності у боржника права власності на квартиру в цілому, водночас, як випливає з матеріалів справи, боржникові належить лише 1/2 її частка.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просить скасувати зазначену ухвалу суду і постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу. Апеляційна скарга мотивована тим, що пункт 3.1.3 Договору іпотеки не несе в собі зобов`язального характеру, а тому звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації на прилюдних електронних торгах в рамках виконавчого провадження у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» не є порушенням Договору іпотеки. Заявник вважає, що оскільки державним виконавцем в ході проведення виконавчих дій не було виявлено іншого, окрім квартири, майна, необхідного для задоволення вимог стягувача, примусова реалізація іпотечного майна боржника є правомірною дією для повноцінного виконання рішення суду. Також ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вважає, що суд неналежним чином дослідив витяг з Реєстру територіальної громади міста Києва від 12.12.2018 року, в якому зазначено, що в спірній квартирі проживає неповнолітня особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто особа, яка не мала жодної можливості бути зареєстрованою в квартирі до укладення Договору іпотеки, який був укладений 17.11.2006 року за сім років до народження дитини. Заявник посилається, що запит до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.02.2020 року та відповідь Служби у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації від 24.03.2020 року не є належними та допустимими доказами, що підтверджують право власності особи на майно, оскільки відповідними органами помилково вказано, що боржнику належить 1/2 частка квартири.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції частково не відповідає.

По справі встановлено, що 14 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» і ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір №556-024/06Р, за умовами якого банк надає позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 63 000 доларів США для споживчих цілей строком з 14 листопада 2006 року до 14 листопада 2031 року зі сплатою 12 відсотків річних (а.с.7-12).

Для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором у той же день між ОСОБА_1 (іпотекодавець) і Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки №556-024/06Р, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 (а.с.13-19).

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 49 705 доларів США 12 центів, а також судові витрати.

На підставі вказаного рішення суду 03 серпня 2018 року було видано дублікат виконавчого листа (а.с.23-24).

Постановою головного державного виконавця Оболонського РВ ДВС у місті Києві Рудьковською О.С. від 06 листопада 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа (а.с.25-26).

08 листопада 2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 54 675,65 доларів США (а.с.27-28).

На підставі заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» і ухвали Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 червня 2018 року постановою головного державного виконавця Оболонського РВ ДВС у місті Києві Рудьковської О.С. від 21 листопада 2018 року замінено ПАТ «КБ «Правекс-Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с.29-30).

21 листопада 2018 року головним державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника квартири АДРЕСА_1 (а.с.31-34).

У лютому 2020 року головний державний виконавець Оболонського РВ ДВС у місті Києві звернулась до Служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації з клопотанням про надання дозволу на проведення реалізації майна боржника ОСОБА_1 , а саме 1/2 частини вищевказаної квартири (а.с.36).

Згідно з витягом з розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації №170 від 18 березня 2020 року відмовлено у наданні дозволу на реалізацію 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 та в якій зареєстрований неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.37).

Оболонський РВ ДВС у місті Києві листом від 11 червня 2020 року повідомив ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про неможливість передачі на електронні прилюдні торги ДП СЕТАМ спірної квартири у зв`язку з відмовою Служби у справах дітей (а.с.38-39).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно з частиною сьомою статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» відповідно до якої держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Для вчинення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Згідно пункту 1 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядку реалізації арештованого майна), реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначено, що заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): - копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними; - копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» - копія акта опису та арешту майна боржника; - копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»); - у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду; - копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкції з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного (приватного) виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного (приватного) виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.

Вказані висновки викладено в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №2-2269/11, які в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватися апеляційним судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд і у постановах від 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) та від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).

Пунктом 6 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Згідно з пунктом 3 Розділу II, пунктом 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, залучення органів опіки та піклування відповідно до покладених на них повноважень обов`язково здійснюється державним виконавцем при виконанні рішень про відібрання і передання дитини, а також у разі необхідності забезпечення прав та інтересів дітей та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування). У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

По справі встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 та на яку постановою головного державного виконавця Оболонського РВ ДВС у місті Києві накладено арешт, зареєстрований неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Службою у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації відмовлено головному державному виконавцю у наданні дозволу на реалізацію 1/2 частки вказаної квартири у зв`язку з тим, що у ній зареєстрований неповнолітній.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» пояснював, що зазначення в листі до органу опіки та піклування відомостей про належність ОСОБА_1 ? вище зазначеної квартири є опискою, оскільки боржник є одоособовим власником квартири.

У зв`язку з такою відмовою головним державним виконавцем і надана відповідь стягувачу про неможливість передання на електронні прилюдні торги спірної квартири.

Враховуючи, що вимогами чинного законодавства передбачено обов`язкове отримання попередньої згоди органу опіки та піклування у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, відсутні підстави для задоволення скарги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» і зобов`язання головного державного виконавця Оболонського РВ ДВС у місті Києві провести усі необхідні заходи щодо примусової реалізації квартири боржника в рамках виконавчого провадження без отримання згоди відповідного органу опіки та піклування.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції невірно визначено мотиви відмови у задоволенні скарги.

Так, посилання суду першої інстанції на те, що у справі відсутні докази ухвалення судом рішення щодо звернення стягнення на квартиру як предмет іпотеки, або відповідний виконавчий напис нотаріуса, є необґрунтованими, оскільки у даній справі питання звернення стягнення на предмет іпотеки не вирішувалося, а вирішувалося питання щодо реалізації належного боржнику нерухомого майна (яке є одночасно і предметом іпотеки), на яке накладено арешт в рамках виконавчого провадження, відкритого на виконання рішення суду про стягнення з боржника заборгованості за договором кредиту.

Також є невірним посилання суду на те, що в справі немає документального підтвердження реєстрації в квартирі неповнолітньої особи після укладення боржником Договору іпотеки від 17.11.2006 року, оскільки даний факт не впливає на встановлений порядок передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти. Окрім того, стягувач не позбавлений можливості захистити своє порушене право, спричинене порушенням умов Іпотечного договору у спосіб, встановлений нормами законодавства України.

За відсутності у головного державного виконавця Оболонського РВ ДВС у місті Києві права на передання на реалізацію квартири АДРЕСА_1 за відсутності дозволу органу опіки та піклування, є безпідставними посилання суду першої інстанції на відсутність документального підтвердження наявності у боржника права власності на квартиру в цілому. Крім того, наявні в матеріалах справи докази вказують на належність на праві власності боржнику ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 одноособово в цілому. Також неналежної якості копія реєстраційної картки містить відомості про реєстрацію в квартирі двох осіб.

Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу суду належить змінити в частині мотивів відмови у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2020 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні скарги.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2020 року.

Головуючий: Судді: