Справа №295/2969/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Наральник Н.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю відповідача ОСОБА_3 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Богунського районного суду м. Житомира справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісної власністю, визнання за ОСОБА_1 право власності на частину майна, виділення ОСОБА_1 у натурі частки майна, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісної власністю, визнання за ОСОБА_1 право власності на частину майна, виділення ОСОБА_1 у натурі частки майна. В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що у лютому 1996 р. вона познайомилась з відповідачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в спільно орендованих квартирах, вели спільне господарство, спільний бюджет, спільно займались підприємницькою діяльністю по 1998 р. Разом з ними жив її син від мого першого шлюбу ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився на їхньому спільному з відповідачем утриманні. В період їх спільного проживання, з лютого 1996 р. по 1998 р. вона разом з ОСОБА_3 , спільною працею, за спільні кошти, за допомогою її, ОСОБА_1 батька ОСОБА_6 , а саме за його безпосередньої особистої участю, побудували житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Вище вказаний житловий будинок був приєднаний до мереж: газо,- водо,- електро, постачання та закінчений будівництвом в 1998 р. У цьому ж 1998 р. вони сім`єю вселились в цей будинок і по травень 2015 р. всією сім`єю жили в цьому будинку та експлуатували даний жилий будинок за його функціональним призначенням.

16.02.2000 р. вона, ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син - ОСОБА_7 .

В травні 2015 р. відповідач залишив її з їх сумісними сином, забрав свої речі і почав жити окремо з іншою жінкою а вона, ОСОБА_1 живе у вище вказаному жилому будинку разом з їх сумісним сином ОСОБА_7 по теперішній час та продовжую експлуатувати вказаний будинок за його функціональним призначенням .

Рішенням Богунського районного суду від 09.12.2015 р. (цивільна справа № 295/14161/15-ц) шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано, син від їхнього шлюбу ОСОБА_7 проживає з нею.

Земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний житловий будинок, за адресою АДРЕСА_1 , рішенням Житомирської міської ради № 694 від 25.12.1997 р. була надана у приватну власність матері відповідача ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 спадщину після смерті матері не прийняв.

На її пропозицію до ОСОБА_3 поділити майно за взаємною згодою, оформити прийняття вище вказаного жилого будинку до експлуатації та оформити правовстановлюючі документи на жилий будинок АДРЕСА_1 і укласти договір про поділ спільного сумісного майна подружжя з нотаріальним посвідченням цього договору відповідач категорично відмовився.

У судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на задоволені позовних вимог.

Відповідач, представник відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог обгрунтовуючи їх наступним. Відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України (редакція 1963 р.) в судовому порядку встановлюються факти, від яких у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права. Відповідач звертає увагу, що позивачка просить визнати факт спільного проживання з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу в той час, як діючий на той час Кодекс про шлюб та сім`ю, не передбачав набуття певних прав та обов`язків осіб, які не перебували у шлюбі. Від встановлення такого факту, на думку відповідача, ОСОБА_1 не набуває ніяких прав, в тому числі майнових.

Щодо позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю, відповідач звертає увагу, що жилий будинок АДРЕСА_1 закінчено будівництвом у 1998 р. Будинок розташований на земельній ділянці, яка належала іншій особі, а саме матері ОСОБА_3 . На думку відповідача, всі об`єкти нерухомого майна, а саме земельна ділянка та сам будинок є спадковим майном, яке належало покійній матері відповідача, ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що ОСОБА_1 доводиться йому донькою. Донька познайомилася з ОСОБА_9 і разом будували будинок з 1996 р. по 1998 р. за адресою: АДРЕСА_1 . Документи на будинок виписувалися на матір ОСОБА_10 . (а. с. 67, 68-69).

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що ОСОБА_1 доводиться йому матірью. З вітчимом ОСОБА_3 він познайомився у 1997 р. До цього жив у бабусі. Мати з вітчимом разом займалися бізнесом рибою, їздили до Польщі. Дідусь, батько матері, ОСОБА_6 постійно будував будинок (а. с. 66, 69).

ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_1 знає з 1994 р. Будинок АДРЕСА_1 вона будувала разом з ОСОБА_3 в який переїхали у 1998-1999 роках. У її чоловіка ОСОБА_3 на будівництво позичав гроші і якусь частку винен на сьогоднішній день. Батько ОСОБА_12 допомагав доньці як у будівництві так і у бізнесі, коптив рибу. (а. с. 65, 69-70).

Свідок ОСОБА_13 (а. с. 62, 70) суду пояснила, що ОСОБА_14 доводиться їй кумою і знає її останні десять років. З ОСОБА_9 її познайомила ОСОБА_1 у 1994 р. ОСОБА_15 з ОСОБА_16 , приблизно у 1996 р. почали будувати будинок по АДРЕСА_1 та вели сумісний бізнес. У них не вистачало грошей і ОСОБА_1 продала свій автомобіль. У 1998 р. вони переїхали у вказаний будинок.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що ОСОБА_1 знає зі школи. ОСОБА_12 з ОСОБА_18 разом будували будинок по АДРЕСА_1 відмічали у 1998 р. (а. с. 64, 70).

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що ОСОБА_20 доводиться йому хрещеним. Будинок по АДРЕСА_1 він будував разом зі своє дружиною, ОСОБА_21 . На кого був оформлений будинок, він не знає. Він був у будинку, коли в ньому були поштукатурені стіни. Новосілля відмічали у 1998 р. (а. с. 63, 71)

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що ОСОБА_3 доводиться їй батьком. Вона знала, що батько жив з ОСОБА_21 у будинку по АДРЕСА_1 , який будували разом. Вона знає, що дідусь і бабуся продали будинок. Куди були потрачені кошти і на кого був оформлений будинок, вона не знає. Якийсь час батько проживав у м. Житомирі і Шостці. (а. с. 61, 71-72).

Свідок ОСОБА_23 суду пояснила, що вона знає ОСОБА_20 та ОСОБА_24 тривалий час, коли вони знімали квартиру на їх площадці. Вони жили як подружжя, разом працювали, разом будували будинок і її, Ніколаєвих сім`я їм у цьому допомогала. (а. с. 77, 79)

Свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що знає ОСОБА_10 з 1995-1996 років. ОСОБА_18 проживав з батьками і будинок по АДРЕСА_1 вони почали будувати у 1993-1994 роках. ОСОБА_24 він на той час не знав. ОСОБА_18 на той час проживав у м. Шостка з дружиною. Будинок будували батьки, будівельники. Він переконаний, що фундамент, станом на 1996 рік, у будинка був і починалася будуватися коробка. Земельна ділянка належала матері ОСОБА_3 . Батько помер раніше, мати померла шість-сім років тому. (а. с. 84, 86).

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників справи, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про задоволення позову.

Судом встановлено.

У лютому 1996 р. позивачка ОСОБА_1 познайомилась з відповідачем ОСОБА_3 з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в спільно орендованих квартирах, вели спільне господарство, спільний бюджет, спільно займались підприємницькою діяльністю по 1998 р. Разом з ними жив син позивачки від її першого шлюбу ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився на їхньому спільному з відповідачем утриманні. В період їх спільного проживання, з лютого 1996 р. по 1998 р. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 , спільною працею, за спільні кошти, за допомогою її, ОСОБА_1 батька ОСОБА_6 , а саме за його безпосередньої особистої участю, побудували житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Вище вказаний житловий будинок був приєднаний до мереж: газо,- водо,- електро, постачання та закінчений будівництвом в 1998 р. У цьому ж 1998 р. вони сім`єю вселились в цей будинок і по травень 2015 р. всією сім`єю жили в цьому будинку та експлуатували даний жилий будинок за його функціональним призначенням.

16.02.2000 р. ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син - ОСОБА_7 .

В травні 2015 р. відповідач залишив її з їх сумісними сином, забрав свої речі і почав жити окремо з іншою жінкою а вона, ОСОБА_1 живе у вище вказаному жилому будинку разом з їх сумісним сином ОСОБА_7 по теперішній час та продовжую експлуатувати вказаний будинок за його функціональним призначенням .

Рішенням Богунського районного суду від 09.12.2015 р. (цивільна справа № 295/14161/15-ц) шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано, син від їхнього шлюбу ОСОБА_7 проживає з нею.

Земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний житловий будинок, за адресою АДРЕСА_1 , рішенням Житомирської міської ради № 694 від 25.12.1997 р. була надана у приватну власність матері відповідача ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 спадщину після смерті матері не прийняв.

На її пропозицію до ОСОБА_3 поділити майно за взаємною згодою, оформити прийняття вище вказаного жилого будинку до експлуатації та оформити правовстановлюючі документи на жилий будинок АДРЕСА_1 і укласти договір про поділ спільного сумісного майна подружжя з нотаріальним посвідченням цього договору відповідач категорично відмовився.

Зі змісту Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 04 травня лютого 2017 р. ОСОБА_26 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 47).

Зі змісту Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 від 05 лютого 2013 року ОСОБА_27 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 35).

З інформації приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Сіранчук Р.В. від 19.04.2017 р. вих. № 82/02-14 ним була відкрита спадкова справа № 12/2017 за заявою ОСОБА_10 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_27 . (а. с. 36).

Згідно виписки до рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів № 467 від 31.08.1995 р. ОСОБА_27 надана земельна ділянка для будівництва індивідуального жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 . (а. с. 40)

Згідно висновку експертів за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 2412/18/1319/20-25 від 28.04.2020 р. житловий будинок АДРЕСА_1 завершений будівництвом та може бути введеним в експлуатацію. Загальний відсоток будівельної готовності житлового будинку АДРЕСА_1 становить 100%. Розподіл житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних ѕ та ј часток співвласників згідно діючих вимог нормативних документів в галузі будівництва на час проведення дослідження можливий. Можливі варіанти розподілу земельної ділянки загальною площею 0,0798 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд виходячи, що ѕ ідеальних частки завершеного будівництвом житлового будинку належить ОСОБА_1 та ј ідеальних частки завершеного будівництвом житлового будинку належить ОСОБА_3 . (а. с. 149-189).

Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо фактичних даних для вирішення спору, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами та ухвалити рішення.

Верховний суд України в Постанові Пленуму № 16 від 12.06.98 р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» зазначив, що судам слід мати на увазі, що правила статей 22, 28, 29 КпШС (2006-07) не застосовують до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з п.1 ст. 17 Закону України «Про власність» (697-12), відповідних норм Цивільного кодексу України (1540-06) і з урахуванням роз`яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п. 5 постанови від 22 грудня 1995 р. N 20 (v0020700-95) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Суди мають враховувати, що до введення в дію Указу Президії Верховної Ради СРСР від 8 липня 1944 р. фактичні шлюбні відносини мали такі самі правові наслідки, як і зареєстрований шлюб, за умови, що ці відносини не припинялися, але шлюб не був зареєстрований внаслідок смерті одного з подружжя чи пропажі безвісти на фронті. Оскільки норми законодавства колишнього СРСР із цих питань не суперечать Конституції та законам України, вони можуть застосовуватися судами на підставі постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» ( 1545-12 ) (п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 16 від 12.06.1998 р «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України).

Так, згідно із частиною першою ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною 2 ст. 112 ЦК Української РСР 1963 р. визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

В Постанові Пленуму № 20 від 22.12.95 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Верховний суд України вказав, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (2006-07); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (2482-12). В інших випадках спільна власність громадян є частковою.

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім`ю (2006-07). При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. (Пункт 5 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 15 ( v0015700-98 ) від 25.05.98 р.)

Згідно вимог ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Згідно вимог ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духов-ного розвитку та лікування.

У відповідності до вимог ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний суд України в Постанові Пленуму № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказав, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу (п. 19 Постанови), поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК (2947-14) та ст. 372 ЦК (435-15) (п. 22 Постанови).

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України (2947-14) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостій-ного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК) (абз. 4 п. 30 Постанови).

У постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 р. у цивільній справі № 6-47цс16 міститься висновок про те, що «…новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу жилого будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлю-бу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін».

Згідно приписів ст. 30 Земельного кодексу України (від 18.12.1990 р. № 561-XII) при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться.

Такі самі норми містяться в нині чинних статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.

Суд, на підставі вище викладеного, керуючись Законом України «Про власність», ЦК УРСР, ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ № 16 від 12.06.1998 р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», Постановою Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст. ст. 60, 61, 70, 71 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 18, 23, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісної власністю, визнання за ОСОБА_1 право власності на частину майна, виділення ОСОБА_1 у натурі частки майна, задовольнити.

Визнати факт проживання ОСОБА_28 і ОСОБА_10 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з лютого 1996 по 16.02.2000 роки.

Визнати об`єкти: завершений будівництвом - житловий будинок АДРЕСА_1 і земельну ділянку площею 0,0673 Га, на якій розташований завершений будівництвом - житловий будинок АДРЕСА_1 спільним сумісним майном (об`єктами права спільної сумісної власності) ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки завершеного будівництвом - житлового будинку АДРЕСА_1 і право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,0673 Га, на якій розташований завершений будівництвом - житловий будинок АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частки завершеного будівництвом - житлового будинку АДРЕСА_1 і право власності на 1/4 частки земельної ділянки площею 0,0673 Га, на якій розташований завершений будівництвом - житловий будинок АДРЕСА_1 .

Виділити у натурі ОСОБА_1 ѕ частки із завершеного будівництвом - житлового будинку АДРЕСА_1 і виділити у натурі ѕ земельної ділянки площею 0,0673 Га, на якій розташований завершений будівництвом - житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 витрати на проведену комплексну будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи у сумі 14 872 (чотирнадцять тисяч вісімсот сімдесят дві грн.) 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави судовий збір у сумі 2 942 (дві тисячі дев`ятсот сорок дві грн.) 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка