Справа № 136/1811/18
провадження № 2/136/718/18
РІШЕННЯ

іменем України

"07" вересня 2020 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Кривенка Д. Т.

за участі секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" про визнання недійсною додаткової угоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову тим, що він, ОСОБА_1 , являється власником земельної ділянки площею 2,7377 га, що розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Позивачу стало відомо про існування додаткової угоди до договору оренди вищевказаної земельної ділянки укладеної 27.05.2007 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро», терміном на 20 років (п.4 Договору оренди) без чіткого визначення дати його закінчення, державну реєстрацію якого проведено 05.08.2010 в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за № 39. Однак ОСОБА_1 дану додаткову угоду від 27.05.2007 до договору оренди землі за №6к/128 від 05.01.2005 з ТOB «Концерн «Сімекс - Агро» не підписував і з її умовами не знайомий.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 оскаржувану додаткову угоду до договору оренди землі не підписував та не передавав земельну ділянку відповідачу в оренду, тобто було відсутнє його волевиявлення на настання певних юридичних наслідків, вказане стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому він просить суд визнати оскаржувану додаткову угоду до договору оренди землі недійсною.

Ухвалою суду від 06.09.2018 відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, із призначенням підготовчого судового засідання, визначивши відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно поданого відповідачем відзиву, позовні вимоги відповідач не визнає, просить суд в задоволенні позову відмовити, свою позицію аргументував тим, що є законним користувачем земельної ділянки та належним чином виконує усі взяті на себе договірні зобов`язання. Відповідач стверджує, що підпис позивача на додатковій угоді є аналогічним його підписам як у договорі оренди так і у його паспорті, що на момент укладення додаткової угоди до договору підтверджуює волевиявлення орендодавця на укладення угоди та відповідало його внутрішній волі, отож він був обізнаним із фактом укладення додаткової угоди до договору оренди належної йому землі та юридичними наслідками, які випливають із правочину, а доказів протилежного матеріали справи не містять. Також, відповідачем було долучено заяву про застосування строків позовної давності у якій вказується, що позивач починаючи з 2010 року отримував орендну плату у розмірі, який визначений саме додатковою угодою до договору оренди землі, отож він повинен був дізнатись про порушення своїх прав внаслідок укладення додаткової угоди до договору оренди землі.

Представником позивача було подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у якому також просив суд зобов`язати відповідача надати на експертизу оригінал додаткової угоди.

Ухвалою суду від 02.10.2018 у справі було призначено судово - почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено, матеріали справи направлено до експертної установи.

21.11.2018 експерт звернувся до суду із клопотанням про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення експертизи, а саме: вільних, умовно - вільних та експериментальних зразків підпису та почерку ОСОБА_1 , а також просив провести оплату експертних послуг.

Ухвалою суду від 22.11.2018 провадження у справі поновлено та призначено дату до її розгляду.

Представником позивача було подано заяву про підтримання позовних вимог та прохання про розгляд клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 28.01.2019 судом було зобов`язано позивача надати запитувані експертом вільні, умовно - вільні та експериментальні зразки його підпису та почерку, провести оплату експертних послуг.

Ухвалою від 22.02.2019 провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Експерт направив до суду висновок за результатами проведеного експертного дослідження.

Ухвалою від 27.06.2019 провадження у справі поновлено та призначено її до розгляду зі стадії на якій було зупинено провадження у справі.

22.07.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було внесено запис про зміну найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "Сімекс - Агро" на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД", інші реквізити залишились незмінні. Зважаючи на викладене, із вищевказаної дати назву відповідача слід змінити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, встановив, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ВН №002029, ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки площею 2,7377 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області (а.с. 54-55).

Судом встановлено, що 05.01.2005 між ОСОБА_1 , як орендодавцем з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс Агро», як орендарем з іншої сторони було укладено договір оренди землі належної орендодавцеві строком на 10 років. Вказаний договір було зареєстровано 27.05.2007 у Вінницькій філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №50 (а.с.12-14).

27.05.2007 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс Агро» було укладено Додаткову угоду до договору оренди землі №6к/128 від 05.01.2005, яка була зареєстрована 05.08.2010 в Липовецькому відділенні Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за №39, строк дії договору до 20 років (а.с.9-10).

Позивач стверджує у позові, що про існування додаткової угоди до договору оренди від 27.05.2007 йому не було відомо, вказаний правочин ним не підписувався, тобто було відсутнє його волевиявлення на укладення такого правочину, а також настання юридичних наслідків обумовлених ним, що стало підставою звернення до суду із даним позовом, оскільки порушено його права, тому він просить суд визнати оскаржуваний правочин недійсним.

За клопотанням представника позивача судом було призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: - чи виконаний підпис на додатковій угоді до договору оренди землі від 05.01.2005 за №256, укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ Концерн Сімекс - Агро , реєстраційний запис від 05.08.2010 у Вінницькій філії ДП Центр ДЗК № 39, на сторінці 2 в графі орендодавець гр. ОСОБА_1 чи іншою особою?

На виконання ухвали суду від 02.10.2018 та ухвали суду від 22.02.2019 було надіслано до суду висновок експерта від 03.06.2019 №113 (а.с. 159-163), зі змісту якого констатовано, що підпис у графі «Орендодавець» на додатковій угоді додоговору оренди від 05.01.2005 за №256, укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ Концерн Сімекс - Агро, реєстраційний запис від 05.08.2010 у Вінницькій філії ДП Центр ДЗК № 39, першочергово був виконаний з подальшим дописуванням літер, а саме "ашнюк". Даний підпис виконаний ймовірно не гр. ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням. Водночас вирішити питання в категоричній формі експертом не представляється можливим у зв`язку з малим об`ємом досліджуваного почеркового матеріалу, відсутністю вільних умовно-вільних зразків підпису гр. ОСОБА_1 , та недостатнім комплексом ознак для категоричного висновку.

В ході судового розгляду суд, дослідивши висновок експерта від 03.06.2019 №113, дійшов висновку, що він носить імовірний характер, а тому відсутні достатні підстави категорично стверджувати, що саме гр. ОСОБА_1 виконаний підпис на додатковій угоді до договору оренди землі від 05.01.2005 за №256.

Крім того, за змістом ст.ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 цього ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсною додаткову угоду до договору оренди землі, посилаюсь на те, що не підписував її та умови не погоджував.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі 145/2047/16-ц звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Разом із тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі 145/2047/16-ц констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення .

Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, а також заперечення відповідача, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)).

За таких обставин, суд дійшов до переконання, що у позові слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 13, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (місцепроживання: с.Коханівка, Липовецький район, Вінницька область, поштовий індекс 22530; РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" (місцезнаходження: вул.Героїв Майдану, 63, м.Липовець, Вінницька область, поштовий індекс 22500; ) про визнання недійсною додаткової угоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 16.09.2020

Суддя: Д. Т. Кривенко