КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/7454/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/36526/16-ц

09 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Борисенко Тетяни Євгенівни на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року, постановленої під головуванням судді Фаркош Ю.А., у цивільній справі за клопотанням Банку Кіпру ЛТД про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Окружного суду Ларнаки (Республіка Кіпр) від 04 липня 2013 року за позовами № 775/2012 та 3749/2012 шляхом стягнення з поручителя ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі, встановленому відповідними судовими рішеннями Окружного суду Ларнаки,-

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року представник Банку Кіпру ЛТД адвокат Самойлов Д.Є. звернувся до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, в якому просив надати дозвіл на примусове виконання двох рішень окружного суду Ларнаки (Республіка Кіпр) від 04 липня 2013 року за позовами №№ 775/2012 та 3749/2012 шляхом стягнення із поручителя ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі, встановленому відповідними судовими рішеннями Окружного суду Ларнаки; видати виконавчий лист про стягнення сум заборгованості на підставі рішень судів Окружного суду Ларнаки.

Клопотання обґрунтовував тим, що 04 липня 2013 року Окружний суд Ларнаки (Республіка Кіпр) виніс рішення за позовами № 775/2012 та № 3749/2012. Вказані судові рішення були прийняті відносно ОСОБА_2 , та набрали законної сили.

Так, згідно з рішенням окружного суду Ларнаки від 04.07.2013 за позовом № 775/2012, боржник ОСОБА_2 має не сплачену заборгованість на користь стягувача Банку Кіпру у наступному обсязі:

- 564 187,93 євро - загальна сума боргу;

- 342 273 євро - штрафні відсотки у розмірі 14% річних на суму 564 187,93 євро з 01.012012 по 01.05.2016 (564 187,93 х 14% /12 місяців х 52 місяця);

- 26 978,7 євро - загальна сума боргу;

- 16 367 євро - штрафні відсоотки у розмірі 14% річних на суму 26 978,7 євро з 01.01.2012 по 01.05.2016 (26978,7 х 14% /12 місяців х 52 місяця);

- 17 044,67 євро - загальна сума боргу;

- 10 339 євро - трафні відсотки у розмірі 14% річних на суму 17 044,67 євро з 01.01.201112 по 01.05.2016 (17 044,67 х 14% /12 місяців х 52 місяця);

- 9 076 євро - витрати по позову;

- 2 062 євро - штрафнв відсотки у розмірі 5,5% річних на суму 9000 євро з 08.03.2012 по 08.05.2016 (9000 х 5,5% /12 місяців х 50 місяців);

- 2 116 євро - ПДВ (19%) на суму 11 138 євро.

Згідно з рішенням окружного суду Ларнаки від 04.07.2013 за позовом № 3749/2012, боржник ОСОБА_2 має не сплачену заборгованість на користь стягувача Банка Кіпру у наступному розмірі:

777 616 євро - загальна сума боргу;

- 417 320 євро - штрафні відсотки у розмірі 14 % річних на суму 777 616 євро з 01.07.2012 по 01.05.2016 (777 616 х 14% /12 місяців х 46 місяців);

9 576 євро - витрати по позову;

1 827 євро - штрафні відсотки у розмірі 5,5% річних на суму 9 500 євро з 01.11.2012 по 01.05.2016 (9 500 х 5,5% /12 місяців х 42 місяці);

- 2 167 євро - ПДВ (19%) на суму 11 403 євро.

Станом на 01.05.2016, загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед Банком Кіпру складає 2 198 950,27 євро.

Згідно із договором поручительства, ОСОБА_1 несе відповідальність за усіма зобов`язаннями боржника перед Банком Кіпру, усіма своїми особистими та спільними активами, як рухомого так і нерухомого майна, корпоративних прав, депозитними вкладами, цінними паперами тощо.

Посилаючись на наведене, та з урахуванням ст. 20 Угоди між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах, ратифікованою Законом України № 2910-ІV від 22.09.2005, Україна визнає та виконує на своїй території судові рішення у цивільних справах, винесені на території України, заявник просив задовольнити клопотання, та надати дозвіл на примусове виконання двох рішень Окружного суду Ларнаки (Республіка Кіпр) від 04.07.2013 року за позовами №№ 775/2012 та 3749/2012 шляхом стягнення із поручителя ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі, визначеному відповідними рішеннями Окружного суду Ларнаки.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року надано дозвіл на примусове виконання на території України рішень Окружного суду Ларнаки (Республіка Кіпр) від 04.07.2013 за позовами № 775/2012 та № 3749/2012 шляхом стягнення із поручителя ОСОБА_1 , 2 198 950,27 США євро, що включає: 564 187,93 євро - загальна сума боргу; 342 273 евро - штрафні відсотки у розмірі 14% річних на суму 564 1 87,93 євро з 01.01.2012 по 01.05.2016 (564 187,93 х 14% / 12 місяців х 52 місяця); 26 978,7 євро - загальна сума боргу; 16 367 євро - штрафні відсотки у розмірі 14% річних на суму 26 978,7 євро з 01.01.2012 по 01.05.2016 (26 978,7 х 14% / 12 місяців х 52 місяця);17 044,67 євро - загальна сума боргу;10 339 євро - штрафні відсотки у розмірі 14% річних на суму і 7 044,67 євро з 01.01.2012 по 01.05.2016 (17 044,67 х 14% / 12 місяців х 52 місяця); 9 076 євро - витрати по позову; 2 062 євро - штрафні відсотки у розмірі 5,5% річних на суму 9 000 євро з 08.03.2012 по 08.05.2016 (9 000 х 5,5% / 12 місяців х 50 місяців); 2 116 євро - ПДВ (19%) на суму 11 138 євро та рішенням окружного суду Ларнака від 04.07.2013 за позовом №3749/2012 777 616 євро - загальна сума боргу; 417 320 євро - штрафні відсотки у розмірі 14 % річних на суму 777 616 євро з 01.07.2012 по 01.05.2016 (777 616 х 14% / 12 місяців х 46 місяців); 9 576 євро - витрати по позову;1 827 євро - штрафні відсотки у розмірі 5,5% річних на суму 9 500 євро з 11.11.2012 по 01.05.2016 (9 500 х 5,5% / 12 місяців х 42 місяця)2 167 євро - ПДВ (19%) на суму 11 403 євро, що складає за курсом НБУ на день розгляду 64 033 431.86 грн.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Борисенко Тетяна Євгенівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києвавід 01.02.2017 року у справі № 757/36526/16-ц, та відмовити Банку Кіпру ЛТД в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішень Окружного суду Ларнаки (Республіка Кіпр) від 04.07.2013 за позовами №№ 775/2012 та 3749/2012.

Апеляційну скаргу обгрунтовувала тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що задовольняючи клопотання, суд першої інстанції не урахував, що жодним рішеннямОкружного суду Ларнаки від 04.07.2013 року не встановлено, що стягнення заборгованості ОСОБА_2 має відбуватися за рахунок коштів ОСОБА_1 . Так, судові рішення Окружного суду Ларнаки (Республіка Кіпр) № 775/2012 та № 3749/2012 від 04.07.2013 були винесені відносно ОСОБА_2 на користь двох різних банків: BANKOF CYPRUSPUBLIC COMPANYLTD та CYPRUS POPULAR BANKPUBLIC COLTD відповідно. В рішенні № 3749/2012 ОСОБА_3 зазначена під номером 5 в переліку відповідачів, та в рішенні встановлено, що відповідачі 1-4 сплачують позивачеві суму заборгованості в розмірі 777 616,15 Євро. Жодним положенням зазначеного рішення не зобовязує апелянта сплачувати щось на користь Банку Кіпру Державної Компанії ЛТД. Більше того, суд постановив та вирішив, що позов проти відповідача 5 ( ОСОБА_4 ) припиняється без завдання шкоди та без витрат. Рішення № 775/2012 прийняте на користь Банку Кіпру Державної Компанії ЛТД, ОСОБА_3 в зазначеному рішенні під номером 9 переліку відповідачів. При цьому суд постановив та вирішив, що позов проти відповідача 9 ( ОСОБА_3 ) припиняється без завдання шкоди та без витрат. Таким чином, жодного рішення про стягнення з ОСОБА_1 коштів Окружний суд ОСОБА_5 не приймав.

Вказувала на те, що в оскаржуваній ухвалі суду не зазначено, яким чином ОСОБА_1 пов`язана із рішеннями Окружного суду Ларнаки № 775/2012 та № 3749/2012, тоді як у апелянта відсутні будь-які правовідносини як з Банком Кіпру, так і з Банком Кіпру Державною Компанією ЛТД.

Також зазначала, що судом першої інстанції при задоволенні клопотання про надання дозволу на виконання рішення міжнародного суду не було враховано, що воно подано з порушенням строків, встановлених ст. 391 ЦПК України і редакції чинній на момент винесення судом оскаржуваної ухвали. Так, ст. 391 ЦПК України було встановлено, що рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути предявлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки. Рішення були прийняті 04.07.2013, а оформлені 19.07.2013 року, при цьому до клопотання доказів на підтвердження дати набрання чинності вказаними рішеннями, додано не було. Таким чином, строк на подання клопотання сплив 20.07.2013 року, а клопотання стягувач подав до суду 28.07.2016 року, що підтверджується штампом суду.

Посилалася на те, що в порушення ч. 2 ст. 22 Угоди про правову допомогу в цивільних справа від 22 вересня 2005 року, до клопотання не було подано документу про те, що рішення Окружного суду Ларнаки № 775/2012 та № 3749/2012 підлягають виконанню, а також документу, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розпочате провадження у справі, дату, час і місце її слухання відповідно до законодавства договірної сторони.

Стверджувала, що всі копії документів долучені до клопотання не засвідчені належним чином, на що суд першої інстанції взагалі не звернув уваги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Борисенко Т.Є. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим проводити розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Борисенко Т.Є., перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Задовольняючи клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду шляхом стягнення суми боргу з поручителя, суд першої інстанції виходив з того, що стягувачем до клопотання додано всі необхідні та передбачені Угодою про правову допомогу в цивільних справах від 22 вересня 2005 року документи, боржник ОСОБА_2 за рішенням іноземного суду має заборгованість, тому за вказаних обставин рішення іноземного суду підлягає примусовому виконанню на території України шляхом стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1 .

Такі висновки суду першої інстанції не грунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. 390 ЦПК України, у редакції, що діяла станом на дату звернення з клопотанням до суду та постановлення ухвали, рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Статтею 391 ЦПК України, у редакції станом на день звернення до суду з клопотанням та постановлення ухвали, судом першої інстанції, визначено, що рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Статтею 20 Угоди між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах, ратифікована Законом України № 2910-IV від 22.09.2005, передбачено, що відповідно до умов, передбачених у статті 21, кожна Договірна Сторона визнає та виконує на своїй території такі судові рішення, винесені на території іншої Договірної Сторони: a) судові рішення у цивільних справах, включаючи сімейні справи; b) судові рішення у кримінальних справах в частині відшкодування шкоди. Рішення в розумінні пункту 1 також включають мирові угоди у сімейних справах, затверджені судом.

Статтею 21 Угоди між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах визначено, що рішення, зазначене в статті 20 цієї Угоди, підлягає визнанню та виконанню за таких умов: a) якщо воно є остаточним та підлягає виконанню відповідно до законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої воно було винесене; b) у разі винесення рішення за відсутності відповідача він був належним чином повідомлений про розпочате провадження у справі, дату, час і місце її слухання згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої було винесене судове рішення; c) якщо немає остаточного рішення, винесеного раніше судом запитуваної Договірної Сторони про той же предмет між тими самими сторонами; d) якщо в суді запитуваної Договірної Сторони не було розпочато провадження про той же предмет з тих же підстав між тими самими сторонами раніше, ніж провадження, у якому було винесено відповідне рішення; e) визнання та виконання рішення не суперечитиме публічному порядку запитуваної Договірної Сторони; f) рішення чи його наслідки не суперечитимуть основним принципам та законодавству запитуваної Договірної Сторони; g) рішення винесене судом, який має юрисдикцію відповідно до положень статті 17.

Відповідно до ст. 23 Угоди, клопотання про визнання та/або виконання рішення може бути подано стороною безпосередньо до суду запитуваної Договірної Сторони або до суду Договірної Сторони, який ухвалив рішення у першій інстанції, а згаданий суд передає це клопотання у спосіб, визначений у пункті 3 статті 2. Клопотання про визнання та/або виконання рішення супроводжується: a) завіреною копією рішення, включаючи документ, що підтверджує його остаточність, а також, якщо запит стосується примусового виконання рішення, - документ про те, що воно підлягає виконанню, якщо це не зазначено в самому рішенні; b) підтвердженням того, що сторона, яка не взяла участі у процесі і проти якої було винесено рішення, була належним чином повідомлена про розпочате провадження у справі, дату, час і місце її слухання відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої винесено рішення, а в разі недієздатності - її/його було належним чином представлено. Клопотання і документи, зазначені в пункті 2 цієї статті, повинні супроводжуватись завіреним перекладом мовою запитуваної Договірної Сторони або англійською мовою.

З матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2016 року представник стягувача Банку Кіпру ЛТД адвокат Самойлов Д.Є. надіслав до Печерського районного суду міста Києва клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, в якому просив надати дозвіл на примусове виконання двох судових рішень окружного суду Ларнаки (Республіка Кіпр) від 04.07.2013 за позовами №№ 775/2012 та 3749/2012 шляхом стягнення із поручителя ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі, встановленому відповідними рішеннями Окружного суду Ларнаки; видати виконавчий лист.

До вказаного клопотання представником стягувача було додано, зокрема, рішення Окружного суду Ларнаки, номер позову 3749/2012, видане 04.07.2013, за позовом Банку Кіпру Державної Компанії ЛТД до відповідачів Тріамф Компані Лімітед, лонг Біч Холідей Апартменс ЛТД, Лонг Біч Хотелс ЛТД, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_3 позначена під номером «5». Даний позов був розглянутий в присутності пана ОСОБА_6 , адвоката позивача, пана ОСОБА_7 , адвоката відповідачів 1,4, та пана А.Папаллі, адвоката відповідачів 2,3. Даним рішенням суд постановив та вирішив, що відповідачі 1,2,3 і 4 сплачуують солідарно або кожен окремо позивачеві суму в розмірі 777.616,15 євро, з відсотком 14% річних з 01.07.2012 до виплати, з капіталізацією відсотків по 1/1 і 1/7 кожного року. Даним рішенням суд постановив, що відповідачі 1 і 4 сплачують позивачеві суму в розмірі 9.567,00 євро як витрати по даному позову, включаючи витрати по оформленню даного рішення з відсотком 5,5% від суми 9.500,00 євро з 01.11.2012 до виплати, плюс ПДВ. У вказаном рішенні також зазначено, що його виконання призупинено на період 9 місяців від 04.07.2013. Позов проти відповідача 5 ( ОСОБА_4 ) припиняється без завдання шкоди та без витрат.

З рішення Окружного суду Ларнаки за позовом № 775/2012, виданого 04.07.2013, за позовом Банку Купрі Державної Компанії ЛТД до ОСОБА_2 , Лонг Біч Хотел ЛТД , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , вбачається, що відповідач ОСОБА_3 позначена під номер «9». Даний позов був розглянутий в присутності пана ОСОБА_6 , адвоката позивача, та пана ОСОБА_7 , адвоката відповідача 1. Даним рішення суд постановив та вирішив, що відповідач 1 ( ОСОБА_2 ) сплачує позивачеві суму в розмірі 546.187,93 євро, з відсотком 14% річних з 01.01.2012 до виплати, з каптілізацією відсотків по 1/1 і 1/7 кожного року. Також суд постановив, що відповідач (1) сплачує позивачеві суму в розмірі 26.978,70 євро, з відсотком 14% річних з 01.01.2012 до виплати, з капіталізацією відсотків по 1/1 і 1/7 кожного року. Також цей суд постановив, що відповідач 1 сплачує позивачеві суму в розмірі 17.044,67 євро, з відсотком 14% річни з 01.01.2012 до виплати, з капіталізацією відсотків по 1/1 і 1/7 кожного року. Також суд постановив, що відповідач 1 сплачує позивачеві суму в розмірі 9.076,00 євро як витрати по даному позову, включаючи витрати апо оформленню даного рішення з відсотком 5,5% річних від суми 9.000,00 євро з 08.03.2012 до виплати, плюс П.Д.В. У рішенні зазначено, що його виконання призупинено на період 20 місяців від 04.07.2013. Позов проти відповідача 9 ( ОСОБА_4 ) припиняється без завдання шкоди та без витрат.

Відтак, зазначене дає підстави для висновку, що Окружний суд Ларнаки у справі за позовами №№ 775/2012 та № 3749/2012 не ухвалював рішення щодо ОСОБА_1 .

У п. 12 Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» роз`яснено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Враховуючи зазначене, оскільки рішення Окружного суду Ларнаки не містять посилання щодо стягнення суми заборгованості з ОСОБА_1 , більше того, вказаними рішеннями визначено, що позови проти відповідача ОСОБА_1 припиняються без завдання шкоди та без витрат, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на виконання рішення іноземного суду шляхом стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки вимоги вказаного клопотання не грунтуються на вимогах закону та міжнародного договору між Україною та Республікою Кіпру.

Суд першої інстанції не урахував вищевказані норми закону, не перевірив надані заявником документи до клопотання, не надав їм належної правової оцінки, у звязку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при постановленні ухвали про задоволення клопотання не врахував, що рішення Окружного суду Ларнаки, на виконання яких просив надати дозвіл заявник, не ухвалювалося щодо ОСОБА_1 , знайшли свої підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Крім того, суд першої інстанції, прийнявши до розгляду дане клопотання, та вирішивши його по суті, не врахував наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 394 ЦПК України, у редакції чинній на дату звернення до суду з клопотанням, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: 1) ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; 2) ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 3) мотиви подання клопотання.

Частинами 2, 3 ст. 394 ЦПК України передбачено, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Угоди між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах, клопотання про визнання та/або виконання рішення супроводжується: a) завіреною копією рішення, включаючи документ, що підтверджує його остаточність, а також, якщо запит стосується примусового виконання рішення, - документ про те, що воно підлягає виконанню, якщо це не зазначено в самому рішенні; b) підтвердженням того, що сторона, яка не взяла участі у процесі і проти якої було винесено рішення, була належним чином повідомлена про розпочате провадження у справі, дату, час і місце її слухання відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої винесено рішення, а в разі недієздатності - її/його було належним чином представлено.

З доданих до клопотання про визнання та наднання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду документів, вбачається, що представником Банку Кіпру ЛТД не було надано завірені належним чином копії рішень Окружного суду Ларнаки, та документу про те, що такі рішення підлягають виконанню. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні Окружного суду Ларнаки у справі № 775/2012 зазначено, що виконання рішення призупинено на період 20 місяців від 04.07.2013 року, а у рішенні Окружного суду Ларнаки у справі № 3749/12 зазначено, що виконання рішення призупинено на період 9 місяців від 04.07.2013 року. Листи Окружного суду Ларнаки від 17 грудня 2015 року, в яких зазначено що рішення є остаточними, але не оскарженими, не містять вказівки на те, що вони підлягає виконанню та з якого саме часу.

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги, про те, що судом першої інстанції не враховано, що заявником не було долучено до клопотання всіх необхідних документів.

Відповідно до ч. 4 ст. 394 ЦПК України, у редакції, що діяла на час розгляду справи, суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додано до нього, особі, що його подала.

Відтак, суд першої інстанції, встановивши, що заявником не було додано до клопотання всі необхідні документи, мав би залишити клопотання без розгляду та повернути особі, що його подала.

Також, відповідно до ст. 391 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Окружного суду Ларнаки у справах за позовом №№ 775/2012 та 3749/2012 видані 04.07.2013, оформлені 19.07.2013.

Дата набрання законної сили вказаних рішень, матеріали справи не містять.

З клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, представник Банку Кіпру ЛТД звернувся засобами поштового зв`язку 26 липня 2016 року, про що свідчить конверт, наявний в матеріаліх справи.

Ненадання заявником документу про набрання рішенням іноземного суду законної сили, унеможливлює встановлення судом строку, в межах якого він підлягає предявленню до примусового виконання, з урахуванням строків встановлених ст. 391 ЦПК України, тоді як згідно п. 5 ч. 2 ст. 396 ЦПК України передбачено, що у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду може бути відмовлено якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні.

Також, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що клопотання подано представником Банком Кіпру ЛТД, у рішеннях Окружного суду Ларнаки зазначено позивачем Банк Кіпру Державна Компанія ЛТД, проте документів на підтвердження того, що це є одна й та сама юридична особа, на користь якої ухвалювались рішення, матеріали справи не містять та заявником надано не було.

Таким чином, суд першої інстанції прийняв до розгляду клопотання та розглянув його по суті, не перевіривши виконання стягувачем вимог закону, в частині, що регламентує подання документів до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Печерського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак підлягає скасуванню, з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні клопотання Банку Кіпр ЛТД про надання дозволу на примусове виконання на території України рішень Окружного суду Ларнаки від 04 липня 2013 року за позовами № 775/2012 та 3749/201 шляхом стягнення з поручителя ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі встановленому відповідними рішеннями Окружного суду Ларнаки.

Керуючись ст.ст. 390-396 ЦПК України (в редакції станом на 01 лютого 2017 року), ст..ст. 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Борисенко Тетяни Євгенівни, задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні клопотанням Банку Кіпру ЛТД про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Окружного суду Ларнаки (Республіка Кіпр) від 04 липня 2013 року за позовами № 775/2012 та 3749/2012 шляхом стягнення з поручителя ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі, встановленому відповідними судовими рішеннями Окружного суду Ларнаки, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий Судді: