ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5516/20
провадження № 2/753/5308/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретар судового засідання Кримчук Я.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство»,

представник відповідача - Пащенко Л.В.,

вимоги позивача - про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про закриття провадження у справі,

В С Т А Н О В И В:

25.03.2020 ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (далі по тексту - ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 06.04.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 28.09.2020.

До початку судового засідання представник відповідача подав заяву про закриття провадження у справі посилаючись на те, що 11.03.2020 оскаржуваний наказ скасовано, а відтак спір щодо його скасування та щодо інших вимог між сторонами відсутній.

Заслухавши представників сторін та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання з таких підстав.

Відповідно до положень пункту 2) частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Вказана норма є новелою ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, а необхідність її запровадження обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

За змістом цивільного процесуального законодавства під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.

Види об`єктів цивільних прав визначені у статті 177 ЦК України, з поміж інших до них віднесено речі, в тому числі гроші, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Верховний Суд у низці своїх рішень, зокрема, у постановах від 03.05.2018 по справі № 404/251/17 та від 13.05.2020 по справі № 686/20582/19-ц, сформулював правову позицію, яка полягає у наступному.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Водночас поняття юридичного спору має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Суд касаційної інстанції роз`яснив, що логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Судом встановлено, що ще до пред`явлення даного позову відповідачем видано наказ № 59 л від 11.03.2020 про скасування оспорюваного наказу про звільнення позивача з роботи заступника голови правління ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» за прогули на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Вказаним наказом відповідач також розпорядився здійснити нарахування позивачу заробітної плати за період з 12.02.2020 по 27.02.2020 та з 02.03.2020 по 04.03.2020 за умови надання позивачем документів, що підтверджують факт його тимчасової непрацездатності у вказаний період.

Закон не обмежує роботодавця у праві самостійно скасувати наказ про звільнення працівника, якщо таке звільнення відбулося з ініціативи власника або уповноваження ним органу, а відтак скасування наказу про звільнення позивача самим відповідачем автоматично тягне за собою поновлення позивача на роботі та виплату йому заробітної плати за весь період вимушеного прогулу.

Отже ураховуючи, що позивача поновлено на роботі з дня незаконного звільнення, а вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на роботі, тобто її вирішення напряму залежить від вирішення вимоги про поновлення на роботі, при цьому позивачем пропущено встановлений частиною 3 статті 49 ЦПК України строк, до спливу якого можлива зміна предмету або підстав позову, суд дійшов до переконання, що скасування оспорюваного наказу про звільнення унеможливлює і вирішення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У разі, якщо між сторонами в подальшому виникне спір щодо невиплати або розміру сум, які відповідач нарахував позивачу у зв`язку зі скасуванням незаконного наказу про звільнення, позивач не позбавлений права звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу або з новим позовом.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору, що є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: