Справа № 484/2114/20 Головуючий у 1-й інстанції Маржина Т.В.
Провадження № 22ц/812/1674/20 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

5 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 серпня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Маржиної Т.В. у місті Первомайську Миколаївської області зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

6 липня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 136 871 грн. 63 коп. заборгованості за кредитним договором, як частини з загальної заборгованості за кредитним договором, що виникла в період користування позичальником кредитними коштами, наданими банком.

Позивач зазначав, що позичальниця ОСОБА_1 9 лютого 2006 року з метою отримання банківських послуг та оформлення картки підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Однак, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної картки з встановленим лімітом в 1 600 грн., у визначені строки не погашала суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитної заборгованості і процентів за користування кредитом, на свій розсуд, а саме за період з 9 лютого 2006 року по 31 грудня 2018 року, що в цілому складає 136 871 грн. 63 коп., з яких: 5 150 грн. 24 коп. тіла кредиту та 131 721 грн. 29 коп. процентів за користування кредитними коштами.

У відзиві на позовну заяву відповідач вважала позов таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на те, що не була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг та не підписувала їх. Зазначала, що підписала тільки заяву на отримання кредиту.

Звертала увагу на те, що змістом заяви, яку вона підписала, передбачено нарахування процентів за користування кредитом 3% на місяць, а застосування пені умовами заяви не передбачено.

Зазначала, що період, в який вона тимчасово не могла погашати кредит був пов`язаний з її важкою хворобою та двома перенесеними операціями, однак в подальшому вона здійснила погашення кредиту на суму близько 20 000 грн.

На підтвердження своїх доводів відповідач додала до відзиву копії виписок з медичної карти та копії чеків про внесення коштів з терміналів з призначенням платежу «Надходження платежу з платіжної картки» та «Поповнення рахунку».

У відповіді на відзив позивач заперечував проти відзиву відповідача, наполягав на правомірності позовних вимог та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначав, що між ним та відповідачем укладено кредитний договір у формі договору приєднання, тому підписавши заяву, відповідач приєдналася до усіх умов запропонованих банком та визначених в Умовах та правилах надання банківських послуг.

Крім того, на думку позивача, доказом обізнаності відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг є користування відповідачкою платіжною карткою, зняття готівки, що відображено згідно виписки з карткового рахунку, яка є первинним документом.

Звертав увагу суду на те, що в заяві, підписаній відповідачкою, узгоджено розмір процентів за користування кредитними коштами.

За наведеного вважав надані ним до матеріалів справи копії документів достатнім підтвердженням укладеного з відповідачем кредитного договору та узгодженням його умов, а доводи відповідачки такими, що не заслуговують на увагу.

Наголошував, що судова практика, на яку посилалася відповідачка, не може бути застосована до спірних правовідносин.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 серпня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк», задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь банка 5 150 грн. 24 коп. боргу за тілом кредиту. Розподілені судові витрати.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що усі умови кредитування повинні бути узгоджені сторонами у письмовій формі, але хоча при підписанні заяви 9 лютого 2006 року з відповідачкою і узгоджувалися порядок та умови нарахування процентів за користування кредитом, які до того ж збільшувались банком в односторонньому порядку, однак у зв`язку з мінливим характером умов та правил надання послуг у банку, які збільшують вартість кредиту, їх не можна вважати складовою кредитного договору, а тому підстави для їх стягнення відсутні.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду у частині відмови у стягнення процентів за користування кредитом прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в цій частині, та ухвалити в цій частині нове рішення, в іншій частині рішення залишити без змін.

На думку представника позивача висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами, зроблений внаслідок невстановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені кредитним договором, ґрунтується на припущеннях, а також спростовується підписаною відповідачкою заявою.

Зазначав, що підписання відповідачкою заяви свідчить про її згоду з укладенням договору про надання банківських послуг та ознайомлення з умовами кредитування, а активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що також підтверджується випискою з карткового рахунку, з якого вбачається користування коштами та їх часткове погашення.

Крім того право банку нараховувати проценти за користування кредитом в розмірі 3% на місяць передбачено самою заявою.

Вважав, що оскільки позичальниця не зверталась до банку за розірванням договору, а навпаки користувалась карткою та вносила кошти для погашення заборгованості, то вона усвідомлювала умови договору та погоджувалась з ними, а також передбачала, що фінансова установа не надає послуг безоплатного користування коштами.

Вважав надані ним докази на підтвердження обґрунтування позовної заяви допустимими та належними, оскільки такі є первинними документами.

Вказував, що наданий детальний розрахунок заборгованості також є належним та допустимим доказом наявності у відповідача кредитної заборгованості, а у випадку незгоди з таким розрахунком, посилаючись на зміст наявних узагальнень судової практики, вважав, що суд мав самостійно з урахуванням обставин конкретної справи визначити суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання в межах позовних вимог, або зобов`язати позивача надати більш детальний розрахунок.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 21 вересня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 9 лютого 2006 року ОСОБА_1 підписана заява про приєднання до надання ЗАТ «ПриватБанк», правонаступниками якого є ПАТ та АТ КБ «Приватбанк», банківських послуг та отримання кредитки «Універсальна» з кредитним лімітом 1 600 грн. та зі сплатою 3 процентів в місяць базової процентної ставки по кредитному ліміту з розрахунку 360 днів на рік. (а.с.23).

Відповідно до довідки наданої банком слідує, що кредитні кошти позичальнику надані у відповідності до встановленого банком розміру кредитного ліміту, який на протязі використання ОСОБА_1 банківської платіжної картки постійно змінювався.

Так, за картковим рахунком ОСОБА_1 станом на 8 лютого 2006 року кредитний ліміт коштів встановлено в розмірі 1 600 грн., із його збільшенням до 1 800 грн. 27 вересня 2010 року, наступним збільшенням до 2 000 грн. - 3 березня 2011 року, до 2 400 грн. - 20 та 21 квітня 2011 року, до 2 800 грн. - 23 травня 2011 року, до 3 200 грн. - 20 червня 2011 року, до 3 800 грн. - 20 липня 2011 року, до 4 400 грн. - 19 серпня 2011 року, а також до 5 300 грн. - 10 серпня 2013 року, та зведенням його до 0,00 грн. 15 січня 2020 року (а.с.21).

Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії чотирьох платіжних карток, які були надані позичальнику для користування кредитними коштами, остання з яких мала термін дії до липня 2017 року (а.с.22).

Відтак, договір, укладений між сторонами складається з заяви позичальника, Умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою, які узгоджені з позичальником ОСОБА_1 шляхом підписання заяви, та яка є скороченим варіантом «Умов та Правил надання банківських послуг», зокрема щодо такої суттєвої умови кредитування, як щомісячний розмір процентів за користування кредитом (3% щомісяця) (а.с.23).

Інших умов кредитування позичальницею не узгоджувалося, та будь-яких заяв або довідок не підписувалося.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

За матеріалами справи слідує, що позичальник ОСОБА_1 ознайомилася та узгодила саме ті умови та правила кредитування, до яких вона приєдналася шляхом підписання заяви від 9 лютого 2006 року (а.с.23).

Тому до матеріалів справи банком надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 24 травня 2005 року №С-89 за змінами внесеними згідно наказу №906 С-169 від 23 серпня 2006 року (а.с.24-29,30-33), який є належним доказом в тій частині, що узгоджена з позичальницею, і може бути застосована до правовідносин, які склалися між сторонами.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів на погодження позичальника сплатити проценти у розмірі 3% на місяць за користування кредитними коштами не відповідає матеріалам справи. А тому рішення в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішення в частині стягнення на користь банку з позичальника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 150 грн. 24 коп. не переглядається, оскільки жодною із сторін не оскаржується.

При перегляді судового рішення в частині стягнення процентів колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 1 статті 1056? ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, які згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковими для судів.

Строк дії картки закінчився у липні 2017 року (а.с.22).

Між тим, станом на 31 березня 2020 року, після закінчення строку дії картки, банком розрахована заборгованість відповідача за кредитним договором, яка складає, крім тіла кредиту, 349 563 грн. 87 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, з яких позивач просить стягнути лише 131 721 грн. 39 коп., як заборгованість, що виникла зі сплати процентів у період з 9 лютого 2006 року по 31 грудня 2018 року, частина яких нарахована після закінчення строку дії платіжної картки, а починаючи з квітня 2015 року ще й за підвищеною відсотковою ставкою, яка позичальником не узгоджена (а.с.6-12).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за первісною процентною ставкою по останній день дії платіжної картки становить 8 560 грн. 84 коп.

Тому вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом підлягають задоволенню частково, виходячи із встановлених колегією суддів обставин справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом слід скасувати у відповідності до пп. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити нове про стягнення з позичальника на користь банку процентів за користування кредитом в сумі 8 560 грн. 84 коп.

Також у відповідності до положень статті 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Тому, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити, та стягнути з відповідача на користь банку 210 грн. 57 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції, та 204 грн. 92 коп. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 серпня 2020 року в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом скасувати, ухваливши в цій частині нове про часткове задоволення вимог про стягнення процентів за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» проценти за користування кредитом в розмірі 8 560 грн. 84 коп.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 серпня 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 210 грн. 57 коп. судових витрат за розгляд справи у суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду про стягнення заборгованості за тілом кредиту залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 204 грн. 92 коп. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова