Головуючий у І інстанції Тиханський О.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Поливач Л.Д.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2020 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БЦ Інвестбуд», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: державний реєстратор Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко Олена Євгенівна, про визнання акту приймання-передачі нерухомого майна недійсним, скасування записів про державну реєстрацію та визнання права власності на земельні ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «БЦ Інвестбуд», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: державний реєстратор Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко О.Є., про визнання акту приймання-передачі нерухомого майна недійсним, скасування записів про державну реєстрацію, визнання права власності на земельні ділянки.

Разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно та державним реєстраторам прав на нерухоме майно,в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора правна нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав наналежні йому на праві власності об`єкти нерухомого майна:

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:028:0034, площею 0,7500га;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:028:0033, площею 0,7118га;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:028:0032, площею 0,1784га;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:028:0031, площею 0,5920га;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:028:0029, площею 0,7500га;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:028:0041, площею 1,4117га;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:028:0030, площею 1,5300га;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:028:0040, площею 0,7500га.

В заяві позивач посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення судупро задоволення його позову.

УхвалоюОбухівського районного суду Київської області від 07 травня 2020 рокузаяву про забезпечення позову задоволено. Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно та державним реєстраторам прав на нерухоме майно,в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора правна нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на вищевказані земельні ділянки.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, подав на ухвалу апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу про забезпечення позову скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити. Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилався на те, що ОСОБА_2 набув право власності на вищевказані земельні ділянки незаконно на підставі підроблених договорів купівлі-продажу, оскільки ці договори були підписані від імені продавця ОСОБА_1 неуповноваженою на це особою, що встановлено висновком почеркознавчої експертизи, призначеної та проведеної в рамках кримінального провадження. Крім того, заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду в разі його ухвалення на користь позивача.

В судове засідання учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, не з`явились, однак, беручи до уваги те, що відкладення чи оголошення перерви в розгляді скарги здійснюється в межах визначеного законом строку для розгляду скаргита зважаючи на вказівки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України», щодо дотримання розумного строку для судового провадження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказані норми процесуального закону встановлюють порядок та спосіб апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

На стадії апеляційного провадження, під час якої вирішується питання про можливість прийняття апеляційної скарги особи, що не брала участі у справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушені її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, суд апеляційної інстанції установлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав, свобод, інтересів та обов`язків у зв`язку із ухваленим рішенням, та в залежності від установленого вчиняє відповідні процесуальні дії.

Колегія суддів, вирішуючи питання про те, чи мало місце порушення у зв`язку із ухваленим судовим рішенням прав, свобод, інтересів та обов`язків апелянта ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, дійшла висновку, що оскаржуваною ухвалою суду про забезпечення позову права апелянта порушено, оскільки з долучених ним до апеляційної скарги письмових доказів вбачається, що земельні ділянки, відносно яких було вжито заходи забезпечення позову за заявою їх власника ОСОБА_2 , раніше належали на праві власності ОСОБА_1 , із власності якого вибули на підставі договорів купівлі-продажу, укладених 19 березня 2020 року між ним в особі представника ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем. Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №17-3/975 від 15.06.2020 року підписи від імені ОСОБА_3 у договорах купівлі-продажу земельних ділянок від 19.03.2020 року виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням дійсних підписів ОСОБА_3 (а.с.96-105). Обставини заволодіння земельними ділянками, які вибули із власності ОСОБА_1 , є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001273 від 20.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Вищенаведені обставини дають суду апеляційної інстанції підстави для висновку про те, що постановлена судом ухвала порушує права та інтереси ОСОБА_1 та, як наслідок, можливість перевірки законності та обґрунтованості постановленої судом ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги останнього, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги та скасування ухвали, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову. Отже, при поданні заяви про забезпечення позову недостатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами наявний спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях, а факт того, що невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, постановленого за наслідками розгляду його позову, має бути доведеним належними, допустимими та достовірними доказами.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували висновки суду про те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або істотно ускладнить виконання рішення суду в подальшому, тобто висновки суду про доведеність даних обставин ґрунтуються на припущеннях, що не відповідає положенням ст. 81 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що саме по собі посилання на норми ЦПК України щодо необхідності забезпечення позову з підстав утруднення або унеможливлення виконання рішення суду не є достатнім для задоволення заяви, оскільки застосування заходів забезпечення позову має відбуватися з урахуванням розумності та обґрунтованості таких вимог, а також за умови доведеності того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом при постановленні оскаржуваної ухвали порушенонорми процесуального права та вирішено питання про права та інтереси апелянта ОСОБА_1 , апеляційнаскарга останнього підлягає задоволенню, а ухвала суду про забезпечення позову - скасуванню з постановленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2020 року про забезпечення позову- скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: