Справа №333/6867/19
№2/333/684/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 вересня 2020 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючої судді: Наумової І.Й.,
за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання майна об`єктом особистої приватної власності,-
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2019 р. відкрито провадження у справіта призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження, учасникам справи встановлений строк для надання заяв по суті справи. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.
Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином та своєчасно, від представника позивача надійшла до суду заява, в якій він просить судове засідання проводити за своєї відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, та просив ухвалити заочне рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, з урахуванням положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, повідомлений у встановленому законом порядку, про час, дату та місце слухання справи, шляхом опублікування оголошення-виклику на офіційному сайті «Судова влада України». Причини неявки відповідача в судові засідання не відомі.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПУ України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що є всі умови для ухвалення заочного рішення, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.
За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 12 грудня 1980 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується відміткою в паспорті позивачки (а.с. 10, на звороті). Від вказаного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , копією свідоцтва про переміну прізвище, імені, по-батькові серії НОМЕР_2 , копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 11-13).
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.1992 р. шлюб між сторонами розірваний (а.с. 14). Відповідно до відмітки в паспорті позивачки 19.01.2010 р. органом РАЦС зареєстроване розірвання шлюбу (а.с. 10, на звороті)

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 134852755 виданого 20.08.2018 року (а.с. 18) вбачається, що за позивачем 16.08.2018 р. зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

З довідок, виданих Житлово-будівельним кооперативом № 330 «Комунаровець-22» (а.с. 15-17) вбачається, що позивачка є членом даного кооперативу та власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачкою 20.03.1991 року виплачена вартість цієї квартири у сумі 11092,10 крб. Починаючі з 1989 року по жовтень 2019 року оплата комунальних послуг по утриманню квартири АДРЕСА_1 здійснюється особисто позивачем, заборгованості не має. Відповідач по справі за вищезазначеною адресою з 15.01.1990 р. фактично не мешкає.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України від 2003 року, де зазначено, що в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири.

З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Таким чином, момент виникнення права власності на кооперативне майно визначається внесенням пайового внеску за нього у повному обсязі та не пов`язується із фактом його реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», чинним на той період, передбачено при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Отже, після внесення паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнакопичення - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 22, ч.1 ст. 24, ч.1 ст. 28 КпШС України (в редакції, яка діяла з 1969 р. по 1996 р.) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно частини 2 статті 28 КпШС України, суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з січня 1990 р. не мешкає у вищезазначеній квартирі, оскільки між сторонами фактично припинені шлюбні правовідносини, з цього часу спільне господарство між ними не велось. Позивачкою, як членом ЖБК № 330 «Комунаровець-22», за її особисті кошти, сплачені в березні 1991 р. пайові внески за квартиру у повному обсязі. Таким чином, суд дійшов висновку, що під час роздільного проживання сторін у справі у зв`язку з фактичним припинення шлюбних відносин між ними, позивачкою нажите майно у вигляді вищезазначеної квартири, яка є її особистою власністю.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, та такими, що не спростовані відповідачем, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позов.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 80, 89, 223, 263, 265, 280, 281, 284 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання майна об`єктом особистої приватної власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_4 , право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду позивачем подається через Комунарський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: І.Й. Наумова