ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Західно-Донбаської ОДПІ про відмову в поверненні заробітної плати, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Західно-Донбаської ОДПІ про відмову в поверненні заробітної плати.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Західно-Донбаської ОДПІ про відмову в поверненні заробітної плати залишено без руху для надання позивачем уточненої позовної заяви з зазначенням правильної назви суду та п.п. 2,3,4,5,6,7,8,9,10 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Залишаючи позовну заяву без руху суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при подачі заяви до суду не було дотримано вимог ст.175 ЦПК України, а саме позовна заява повинна містити: 1)найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2)повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3)зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4)зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5)виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6)відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7)відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8)перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9)попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10)підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, місцевий суд зазначив, що позовна заява не відповідає вимогам ч.5 ст.177 ЦПК, а саме: позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Західно-Донбаської ОДПІ про відмову в поверненні заробітної плати повернуто заявнику.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року скасувати, розглянути справу і зобов`язати відповідача повернути гроші.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду не відповідає нормам процесуального та матеріального права в частині недопущення повторного збору доказів у разі вирішення справи судом і перешкоджає відновленню законних прав позивача.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право на суд повинно бути забезпечено судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частинами першою та третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 04 січня 2020 року звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою на виконання вимог ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 року, долучивши копію рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2018 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року, зазначивши, що підставою звернення до суду є неповернення відповідачем позивачу вилучених у позивача коштів.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року зазначена позовна заява була повернута позивачу як неподана. В обґрунтування ухвали суддя посилається на те, що в зазначений термін недоліки заяви не усунуто в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо повернення позовної заяви, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заява позивача від 04 січня 2020 року є фактичним виправленням недоліків позову в порядку, передбаченому вимогами ст.ст.175-177 ЦПК України.

Окрім того, колегія апеляційного суду не погоджується з висновком судді щодо обов`язкової необхідності надання позивачем доказів, що підтверджують обставини позову; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви,підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав, з огляду на наступне.

Чинним законодавством України не передбачено, що підставою для повернення позовної заяви є незазначення доказів, зокрема згідно ч.4 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати її заявнику.

Необхідні для вирішення справи, докази можуть бути долучені до початку розгляду справи, зокрема у попередньому судовому засіданні, також це стосується уточнення позовних вимог, а недоведеність тієї чи іншої вимоги, чи відсутність доказів на підтвердження такої вимоги - може стати підставою для відмови в задоволенні позову чи окремих позовних вимог при вирішенні справи по суті.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

За таких обставин, судом першої інстанції неправильно застосовано до позовної заяви ОСОБА_1 правила ч.1,ч.3 ст.185 ЦПК України, що свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі, ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви перешкоджає подальшому провадженню у справі,у зв`язку з чим підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.