ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 вересня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11106/15-ц

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/866/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Губар В.С., Євстафіїва О.К.,

секретар: Кривопиша Я.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 22 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню в справі №750/11106/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,

третя особа старший державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Олефіренко Ельвіра Олексіївна,

дата та місце складання повного тексту ухвали: 22 травня 2020 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчих листів у справі № 750/11106/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, такими, що не підлягають виконанню.

Заява мотивована тим, що спірні правовідносини виникли при примусовому виконанні рішення суду щодо поділу будинку. Вказує, що ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 02 листопада 2012 року було забезпечено позов у справі №2506/9827/2012 та заборонено заявнику вчиняти дії, спрямовані на відчуження незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 , що унеможливлює виконання рішення суду, оскільки експлуатуючі організації не приймають замовлення на виготовлення відповідних проектів для виконання інженерного забезпечення кожної відокремленої частини будинку. Зазначає, що оскільки ОСОБА_2 перешкоджає виконанню виконавчих листів, що у відповідності до п.п.1, 2 ст.432 ЦПК України є підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

З урахування наведеного, заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, за яким зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати перегородку між приміщеннями «1-1» та «1-2» і перебудувати сходи на другий поверх, а також виконавчий лист, за яким зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розробити відповідні проекти та виконати інженерне забезпечення кожної відокремленої частини будинку згідно з діючими нормами і правилами та технічними умовами експлуатуючих організацій.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчого листа, яким зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати перегородку між приміщеннями «1-1» та «1-2» і перебудувати сходи на другий поверх, та виконавчого листа, яким зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розробити відповідні проекти та виконати інженерне забезпечення кожної відокремленої частини будинку згідно з діючими нормами і правилами та технічними умовами експлуатуючих організацій.

Суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених ст.432 ЦПК України правових підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчий лист, яким зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати перегородку між приміщеннями «1-1» та «1-2» і перебудувати сходи на другий поверх, та виконавчий лист, яким зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розробити відповідні проекти та виконати інженерне забезпечення кожної відокремленої частини будинку згідно з діючими нормами і правилами та технічними умовами експлуатуючих організацій.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом неповно з`ясовано обставини даної справи. Суд у своїй ухвалі виклав загальні сентенції про обов`язковість чинного судового рішення, але вона не потребує великих знань. Проте, суд не доклав зусиль щоб з`ясувати важливі обставини, чи мають право експлуатуючі організації виготовити технічні умови, проекти в частині будинку, за замовленням особи, яка не є власником, чи є обов`язковим дане рішення суду для експлуатуючих організацій, чи може суд по рішенню у даній справі видати виконавчий лист для експлуатуючих організацій і зобов`язати їх розробити проекти та виконати інженерне забезпечення кожної відокремленої частини будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу першої інстанції без зміни. Вказує, що боржник не наводить жодних підстав та обґрунтувань для визначення виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню і не вказує в чому саме незаконність ухвали суду першої інстанції.

В судове засідання 23 вересня 2020 року сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. У відповідності до вимог статей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 01 грудня 2016 року у справі №750/11106/15-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна задоволено частково. Поділено в натурі незавершений будівництвом будинок АДРЕСА_1 наступним чином:

виділено в натурі ОСОБА_2 1/2 частину даного незавершеного будівництвом будинку, а саме: частину коридору «2» площею 6,5 кв.м, кімнату «З» площею 26,0 кв.м, кухню «4» площею 18,0 кв.м, санвузол «5» площею 7,1 кв.м, частину гаражу «І» площею 46,8 кв.м, загальною площею 104,4 кв.м, погріб літ. «а-1», ґанок літ. «а2-1» згідно варіанту №1 висновку експерта №04-16 від 01 серпня 2016 року;

виділено в натурі ОСОБА_1 ? частину даного незавершеного будівництвом будинку, а саме: тамбур «1» площею 4,8 кв.м, частину коридору «2» площею 4,8 кв.м, коридор «6» площею 12,6 кв.м, кімнату «7» площею 11,7 кв.м, шафу «8» площею 1,8 кв.м, кімнату «9» площею 11,9 кв.м, шафу «10» площею 1,5 кв.м, кімнату «11» площею 11,1 кв.м, шафу «12» площею 2,0 кв.м, санвузол «13» площею 6,8 кв.м, частину гаражу «І» площею 37,9 кв.м, загальною площею 106,9 кв.м, ганок літ. «а1-1», вбиральню літ. «Б-1», що складає 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 згідно варіанту №1 висновку експерта №04-16 від 01 серпня 2016 року.

Даним рішенням зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 встановити перегородку в приміщенні «2» на відстані 1,8 м від перегородки між приміщеннями «1» та «2»; демонтувати перегородку між приміщеннями «1» та «2»; перебудувати сходи на другий поверх; встановити перегородку в приміщенні гаражу на відстані 6,65 м. від зовнішньої фасадної стіни. Зобов`язано ОСОБА_3 улаштувати вхід до частини будинку, яка пропонується ОСОБА_4 , а саме влаштувати дверний проріз в приміщенні «4». Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розробити відповідні проекти та виконати інженерне забезпечення кожної квартири відповідно до діючих норм і правил, технічних умов експлуатуючих організацій.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,10 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Поділено в натурі земельну ділянку, площею 0,10 га наступним чином:

виділено в натурі ОСОБА_2 частину земельної ділянки площею 409 кв.м, розташовану в межах: т.А до т.П до т.Р, до т.Б земельна ділянка під будинком, від т.Б до т.В - 0.99 м, від т.В до т.Г - 36,21 м, від т.Г до т.Д 10,46 м, від т.Д до т.Е 25,55 м, від т.Е до т.Ж 7,43 м, від т.Ж до т.З 5,39 м, від т.З до т.А 2,12 м, від т.И до т.І, до т.Ї, до т.X, до т.Ф, до т.У земельна ділянка під будинком. В тому числі: під житловим будинком 85,0 кв.м; від прибудинковою територією 324,0 кв.м; всього 409 кв.м., згідно варіанту №1 висновку експерта №04-16 від 01 серпня 2016 року;

виділено в натурі ОСОБА_1 частину земельної ділянки площею 408 кв.м, розташовану в межах: від т.Л до т.К 11,4 м, від т.К до т.Ї 6,83 м, 2,5м, від т.Ї до т.Т, до т.С, до т.Р, до т.Б лінія розподілу будинку, від т.Б до т.В 0,99 м, від т.В до т.Л 13,79 м, від т.Н до т.З 2,11 м, від т.З до т.Ж 5,39 м, від т.Ж до т.Е 7,43 м, від т.Е до т.Д 25,55 м, від т.Д до т.М 9,54 м, від т.М до т.Н 31,06 м. В тому числі: під житловим будинком 69,0 кв.м; під господарською будівлею 2,0 кв.м під прибудинковою територією 337,0 кв.м; всього 408 кв.м згідно варіанту №1 висновку експерта №04-16 від 01 серпня 2016 року.

Земельну ділянку площею 183,0 кв.м, розташовану в межах: від т.О до т.Н 18,94 м, від т.Н до т.А 2,11 м, 212 м, від т.А до т.П, т.Р, т.С, т.Т, т.И земельна ділянка під будинком, від т.А до т.И, т.У, т.Ф, т.X, т.Ї лінія по стіні будинку, від т.Ї до т.К 2,5 м, 6,83 м, від т.К до О 8,6 м. в тому числі: під житловим будинком 67,0 кв.м.; під прибудинковою територією 116,0 кв.м; всього 183,0 кв.м. залишено в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно варіанту №1 вищезазначеного висновку експерта.

Вигрібну яму, яка знаходиться на земельній ділянці площею 183 кв.м. залишено у спільному користуванні сторін.

В межах: від т.О до т.Н 18,94 м, від т.Н до т.А 2,11 м, 212 м, від т.А до т.П, т.Р, т.С, т.Т, т.И земельна ділянка під будинком, від т.А до т.И, т.У, т.Ф, т.X, т.Ї лінія по стіні будинку, від т.Ї до т.К 2,5 м, 6,83 м, від т.К до т.О 8,6 м. залишено в спільному користуванні сторін.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 178 грн грошової компенсації для порівняння ідеальних часток у домоволодінні (а.с.232-241 том 1).

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 11 серпня 2017 року рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 01 грудня 2016 року змінено. Здійснено поділ незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 та присадибної земельної ділянки, що розташована за цією ж адресою, згідно з варіантом №1 висновку судового експерта ФОП ОСОБА_5 №04-16 від 01 серпня 2016 року у такий спосіб:

- виділено ОСОБА_2 частину коридору «1-2» площею 6,5 кв. м, вартістю 84884 грн, кімнату «1-3» площею 26,0 кв.м, вартістю 339534 грн, кухню «1-4» площею 18,0 кв.м, вартістю 235062 грн, санвузол «1-5» площею 7,1 кв.м, вартістю 92719 грн, частину гаражу «1-І» площею 46,8 кв.м, вартістю 402604 грн у будинку, загальна площа яких становить 104,4 кв.м, а також погріб «а-1», вартістю 62814 грн, ґанок «а2-1», вартістю 37688 грн, а всього на суму 1255305 грн, що становить 1/2 частину вказаних нерухомих речей;

- виділено ОСОБА_1 тамбур «1-1» площею 4,8 кв.м, вартістю 62683 грн, частину коридору «1-2» площею 4,8 кв.м, вартістю 62683 грн, коридор «1-6» площею 12,6 кв.м, вартістю 164544 грн, кімнату «1-7» площею 11,7 кв.м, вартістю 152790 грн, шафу «1-8» площею 1,8 кв.м, вартістю 23506 грн, кімнату «1-9» площею 11,9 кв.м, вартістю 155402 грн, шафу «1-10» площею 1,5 кв.м, вартістю 19589 грн, кімнату «1-11» площею 11,1 кв.м, вартістю 144955 грн, шафу «1-12» площею 2,0 кв.м, вартістю 26118 грн, санвузол «1-13» площею 6,8 кв.м, вартістю 88801 грн, частину гаражу «1-І» площею 37,9 кв.м, вартістю 326041 грн у будинку, загальна площа яких становить 106,9 кв.м, а також ганок «а1-1», вартістю 17588 грн, вбиральню «Б-1», вартістю 12563 грн, а всього на суму 1257263 грн, що становить 1/2 частину вказаних нерухомих речей;

- зобов`язано ОСОБА_2 встановити перегородки між приміщеннями «1-1» та «1-2» і в приміщенні «1-2» на відстані 1,8 м від існуючої нині перегородки між приміщеннями «1-1» та «1-2», влаштувати дверний проріз в приміщенні «1-4» для входу до виділеної їй частини будинку і встановити перегородку в приміщенні гаражу «1-І» на відстані 6,65 м від зовнішньої фасадної стіни;

- зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати перегородку між приміщеннями «1-1» та «1-2» і перебудувати сходи на другий поверх;

- зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розробити відповідні проекти та виконати інженерне забезпечення кожної відокремленої частини будинку згідно з діючими нормами і правилами та технічними умовами експлуатуючих організацій;

- виділено у власність ОСОБА_2 41/100 частину присадибної земельної ділянки, площею 408,5 кв.м, у межах: від точки А до точки П, до точки Р, до точки Б земельна ділянка під будинком, від точки Б до точки В 0,99 м, від точки В до точки Г 36,21 м, від точки Г до точки Д 10,46 м, від точки Д до точки Е 25,55 м, від точки Е до точки Ж 7,43 м, від точки Ж до точки З 5,39 м, від точки З до точки А 2,12 м, від точки И до точки І, до точки Ї, до точки X, до точки Ф, до точки У земельна ділянка під будинком, в тому числі під житловим будинком 85,0 кв. м, під прибудинковою територією 323,5 кв. м, а всього 408,5 кв. м;

- виділено у власність ОСОБА_1 41/100 частину присадибної земельної ділянки, площею 408,5 кв.м, у межах: від точки Л до точки К 11,4 м, від точки К до точки Ї 6,83 м і 2,5м, від точки Ї до точки Т, до точки С, до точки Р, до точки Б лінія розподілу будинку, від точки Б до точки В 0,99 м, від точки В до точки Л 13,79 м, від точки Н до точки З 2,11 м, від точки З до точки Ж 5,39 м, від точки Ж до точки Е 7,43 м, від точки Е до точки Д 25,55 м, від точки Д до точки М 9,54 м, від точки М до точки Н 31,06 м, в тому числі під житловим будинком 69,0 кв.м, під господарською будівлею 2,0 кв.м, під прибудинковою територією 337,0 кв.м, а всього 408,5 кв.м;

- частину присадибної земельної ділянки, що становить 18/100 від всього її розміру, яка розташована в межах: від точки О до точки Н 18,94 м, від точки Н до точки А 2,11 м і 2,12 м, від точки А до точки П, точки Р, точки С, точки Т, точки И земельна ділянка під будинком, від точки А до точки И, точки У, точки Ф, точки X, точки Ї лінія по стіні будинку, від точки Ї до точки К 2,5 м і 6,83 м, від точки К до точки О 8,6 м, у тому числі під житловим будинком 67,0 кв. м., під прибудинковою територією 116,0 кв. м, а всього 183,0 кв. м., а також вигрібну яму, яка знаходиться на цій ділянці, залишити в спільній частковій (у рівних частках) власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 979 грн. компенсації за переотриману частку у власності на будинок і надвірні будівлі та споруди (а.с.75-79 т.2).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2018 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2016 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 серпня 2017 року залишено без змін (а.с.175-180 т.2).

Вбачається, що ОСОБА_2 судом видано виконавчі листи, якими зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати перегородку між приміщеннями «1-1» та «1-2» і перебудувати сходи на другий поверх (а.с.210 т.2) та зобов`язання ОСОБА_1 розробити відповідні проекти та виконати інженерне забезпечення кожної відокремленої частини будинку згідно з діючими нормами і правилами та технічними умовами експлуатуючих організацій (а.с.211 т.2).

Постановами старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби м.Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Олефіренко Е.О. від 24 грудня 2019 року відкриті виконавчі провадження №60934524 та №60934558 про зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати перегородку між приміщеннями «1-1» та «1-2» і перебудувати сходи на другий поверх та про зобов`язання ОСОБА_1 розробити відповідні проекти та виконати інженерне забезпечення кожної відокремленої частини будинку згідно з діючими нормами і правилами та технічними умовами експлуатуючих організацій (а.с.212, 213 т.2).

Матеріали справи містять копію постанови державного виконавця Деснянського ВДВС ЧМУЮ Дорошенка В.М. від 07 листопада 2012 року про відкриття виконавчого провадження №35097007 по виконанню ухвали Деснянського районного суду м.Чернігова по справі №2506/9827/2012 про заборону ОСОБА_1 вчиняти дії, спрямовані на відчуження незавершеного будівництва будинку АДРЕСА_1 (а.с.220 т.2).

Також заявником надано бланки Заяви про надання дозволу на виконання будівельних робіт (а.с.221-222 т.2), Договору про надання населенню послуг з централізованого постачання холодної води, водовідведення (а.с.223-226 т.2), Заяви про приєднання до ГРМ (а.с.227 т.2), Заяви про приєднання електроустановки певної потужності (а.с.228 т.2).

ОСОБА_1 надано копію пропозиції ОСОБА_2 купити частину будинку, або продати, компенсувати частину вартості реконструкцію (а.с.229 т.2).

Інших доказів щодо предмету спору матеріали справи не містять

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п.1 ст.6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

Згідно ч.1 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 2 даної статті визначено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином цивільним процесуальним законодавством України передбачено виключний перелік підстав за яких виконавчий документ може бути визнано судом таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Зокрема, матеріально-правові зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, а також процесуально-правові обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, наприклад видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню), коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню, видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після його видачі рішення суду було скасоване, видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на таке пред`явлення.

Такий перелік підстав не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Крім того, за своїм змістом ч. 2 ст. 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави якими заявник обґрунтовує свою заяву можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.

ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що він не може виконати рішення суду в частини демонтування перегородки між приміщеннями «1-1» та «1-2» і перебудови сходів на другий поверх та розробки відповідних проектів, виконання інженерного забезпечення кожної відокремленої частини будинку згідно з діючими нормами і правилами та технічними умовами експлуатуючих організацій. Однак, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви, оскільки заявником як в суді першої інстанції так і апеляційній інстанції не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин для задоволення заявлених вимог та не доведено наявності правових підстав для визнання такими, що не підлягає виконанню, виконавчих листів №750/11106/15-ц, виданих Деснянським районним судом м.Чернігова 13 вересня 2017 року, в розумінні положень ст.432 ЦПК України.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що він не є власником частини будинку, не має прав власника, а тому підрядні організації не можуть взяти на себе зобов`язання виконати дії, передбачені спірними виконавчими листами, не заслуговують на увагу, оскільки заявником не подано жодного беззаперечного доказу про те, що він звертався до підрядних організацій, і йому було відмовлено саме на підставі того, що у нього відсутня реєстрація права власності.

Посилання заявника на те, що ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 02 листопада 2012 року заборонено заявнику вчиняти дії, спрямовані на відчуження незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 , що унеможливлює виконання рішення суду, не приймаються апеляційним судом, оскільки заявнику не заборонено вчиняти інші дії щодо будинку, зокрема здійснювати реконструкцію, переобладнання тощо. Більш того, дана обставина не може бути підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Також відхиляються доводи ОСОБА_1 , що суд не доклав зусиль з`ясувати важливі обставини, чи мають право експлуатуючі організації виготувати технічні умови, проекти в частині будинку за замовленням особи, яка не є власником, чи є обов`язковим дане рішення суду для експлуатуючих організацій, чи може суд по рішенню у даній справі видати виконавчий лист для експлуатуючих організацій і зобов`язати їх розробити проекти та виконати інженерне забезпечення кожної відокремленої частини будинку. Апеляційний суд звертає увагу, що дані питання не стосуються визнання виконавчого листа таким, що не підлягають виконанню, та можуть бути роз`яснені заявнику будь-якою особою, яка надає правову допомогу або адвокатом.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, оскільки не встановлено підстав, передбачених ч.2 ст.432 ЦПК України за яких виконавчі документи можуть бути визнані такими, що не підлягає виконанню.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, заява №63566/00, § 23). Апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції надано повну оцінку доказів, поданих сторонами при розгляді справи.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваної ухвали, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2020 року.

Головуючий: Судді: