Справа №443/4/17
Провадження №2/443/345/20
РІШЕННЯ

іменем України

15 жовтня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

при секретарі Кушнір М.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на будинковолодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 , яке належало колгоспному двору, головою якого являвся її батько ОСОБА_4 та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СПП «Новим шляхом» розміром 1,49 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала її батькові ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно будинковолодіння , розташоване у АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СПП «Новим шляхом» розміром 1,49 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевостіЗа життя батько не склав заповіту на майно. Після смерті ОСОБА_4 , відповідно до ст.529 ЦК у редакції 1964 року спадкоємцями першої черги стали його дружина ОСОБА_5 та діти ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та позивач. Ніхто із спадкоємців першої черги до нотаріальних органів у встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини не звертався. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління спадковим майном та заповіту за життя не склали. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла сестра позивача ОСОБА_6 . Відтак спадкоємцями стали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та позивач. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.11.2017 року відкрито провадження у справі.

На підстав розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. №305 від 05 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 10 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та призначення до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, згідно яких позовні вимоги визнають .

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_1 , яка змінила прізвище при укладенні шлюбу /а.с.4/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видано Вербицькою сільською радою (а.с.18).

Після його смерті відкрилася спадщина за законом.

Як видно із свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 10.02.1989 року /а.с.12/, жилий будинок по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 .

Згідно сертифікату серії ЛВ №013956 на право на земельну частку (пай) /а.с.17/, ОСОБА_4 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СПП «Новим шляхом» розміром 1,49 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Відповідно до витягу з погосподарської книги /а.с.16/, будинковолодіння АДРЕСА_1 числиться як колгоспний двір за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 27.11.2006 року (а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 04.02.2011 року (а.с.22).

Згідно довідки №3154 від 25.07.2016р., виданої виконкомом Ходорівської міської ради /а.с.21/, під АДРЕСА_1 числиться господарство, де проживала ОСОБА_5 . Від імені ОСОБА_5 у виконавчому комітеті Вербицької сільської ради заповіт не посвідчувався. ОСОБА_1 вступила у володіння спадковим майном, займалася похороном та обробляє земельні ділянки.

Згідно довідки №3155 від 25.07.2016р., виданої виконкомом Ходорівської міської ради /а.с.23/, під АДРЕСА_1 числиться господарство, де проживала ОСОБА_6 . Від імені ОСОБА_6 у виконавчому комітеті Вербицької сільської ради заповіт не посвідчувався. ОСОБА_1 вступила у володіння спадковим майном, займалася похороном та обробляє земельні ділянки.

Як вбачається із заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 08.12.2006 року /а.с.45,46/, останні на долю у спадщині, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , не претендують, шестимісячний термін для прийняття спадщини ними пропущений, в суд звертатися за продовженням цього терміну не будуть.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилась /а.с.31/.

Постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою Матусека В.В. від 24.09.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 77).

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 Української РСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 фактично вступили в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_4 , оскільки продовжували проживати у спірному житловому будинку, користувалися належним йому майном.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і збоку матері (ст.1262 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо нерухомого майна, що належало на праві власності ОСОБА_4 .

Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінета Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, не передбачено видачу дублікатів свідоцтв про право власності та реєстрація права власності за особою, що втратила правовстановлюючий документ.

Відповідно до п.1ч.1ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою факті в набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових правна нерухоме майно. Згідно з частинами першою, другою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання права на спадщину перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача.

Як встановлено судом, інші спадкоємці, після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не претендують на долю у спадщині та не звертались у встановлений строк для прийняття спадщини, а відтак вважаються такими, що не прийняли спадщини.

На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд дійшов висновку про необхідність захисту права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останньої на будинковолодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 , яке належало колгоспному двору, головою якого являвся її батько ОСОБА_4 та права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СПП «Новим шляхом» розміром 1,49 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала її батькові ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності в порядку спадкування за законом на будинковолодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 , яке належало колгоспному двору, головою якого являвся її батько ОСОБА_4 та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СПП «Новим шляхом» розміром 1,49 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала її батькові ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 жовтня 2020 року

Головуючий суддя С.І. Сливка