Рішення набрало чинності "___"_________20____р. Справа № 665/1992/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2020 р. Чаплинський районний суд Херсонської області в складі :

головуючої судді - Пилипенко І.О.,

за участю секретаря судового засідання - Ткаченко Л.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чаплинка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 у якому просила суд встановити факт її спільного проживання з відповідачем; визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного домоволодіння.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона в період з червня 2004 року по липень 2015 року почала проживати однією сім`єю з ОСОБА_4 , як подружжя без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет та вели спільне господарство.

За період спільного життя у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківство відносно яких відповідачем було визнано в судовому порядку.

Крім того за час спільного проживання, ними було придбано житловий будинок по АДРЕСА_1 . Вказує, що будинок було придбано ними за спільні кошти, тому в силу ст. 74 СК України придбаний будинок, право власності на який оформлено за відповідачем, є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка.

Позивач вважає вказане нерухоме майно спільною сумісною власністю відповідно до ст. 60, 74 СК України, оскільки хоча сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі, однак проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права і обов`язки.

З огляду на викладені обставини просила суд встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_4 , визнати спірний об`єкт нерухомості спільною сумісною власністю подружжя в рівних частинах та визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та суду показала, що у 2003 році після розлученні із першим чоловіком вона із с. Кучерявоволодимирівки переїхала до смт. Чаплинка. Спочатку проживала у своєї сестри ОСОБА_8 . Через деякий час чоловік сестри познайомив її із ОСОБА_4 з яким вони зустрічались близько двох місяців, а потім почали проживати однією сім`єю з 2004 року. Для спільного проживання вони разом винаймали житло. Під час спільного проживання у 2005 році в них народився син. Після народження сина вони переїхали до спірного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Цей будинок був виставлений на продаж за 1500 доларів США, дана ціна була найнижчою в смт. Чаплинка. Батько її чоловіка разом з ним їздили до попереднього власника з метою надання ним документів для його оформлення. Грошові кошти для придбання ними цього будинку вони брали в борг. На той час чоловік ОСОБА_4 працював не офіційно і вони брали в борг у його роботодавця. Також нею був оформлений споживчий кредит з метою отримання грошових коштів на придбання будинку, оскільки вона отримувала пенсію, то їх сім`я із чоловіком ОСОБА_4 існувала за рахунок цих коштів. На момент народження їх із чоловіком спільної дитини у 2005 році вона була зареєстрована за місцем проживання його батьків, оскільки їй необхідно було ставати на облік у лікарні дитину, а тому необхідна була реєстрація місця її проживання, у зв`язку із чим був оформлений із його батьками договір оренди кімнати. Починаючи із 2004 року вони із відповідачем ОСОБА_4 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, за рахунок спільних зусиль придбали житловий будинок в якому проживали разом зі своїми дітьми. За час спільного проживання в них народилось двоє дітей.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, зокрема в частині факту спільного проживання сторін із 17.12.2008 року (з моменту реєстрації ОСОБА_3 в спірному будинку) по 01.07.2015 року, в іншій частині позовні вимоги не визнали та пояснили, що сторони до грудня 2008 року разом не проживали, спільний бюджет не вели та до цього часу не мали взаємних прав та обов`язків. Спірний житловий будинок був придбаний його батьком до моменту проживання із позивачем однією сім`єю, який і займався його оформленням. Підтвердив, що він із ОСОБА_3 має двох спільних дітей сина ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розлучення із позивачкою син ОСОБА_5 проживає разом із ним, а донька ОСОБА_6 залишилась проживати із ОСОБА_3 Також додав, що їх спільний із позивачем син народився не в період проживання ними однією сім`єю.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Кудряве Чаплинського району. Відповідно до паспорту громадянина України НОМЕР_1 від 17.12.2008 року, ОСОБА_3 в період з 2000 року по 2005 рік була зареєстрована в с. Кучерявоволодимирівка Чаплинського району Херсонської області. Відповідно до цього ж паспорту, з липня 2005 року ОСОБА_3 була зареєстрована в АДРЕСА_2 до 17.12.2008 року. Починаючи з 17 грудня 2008 року місцем реєстрації ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 .

З копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 від 07.07.2005 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , про що складено актовий запис про народження №77. Відповідно вказаного свідоцтва про народження, батьками дитини зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_14 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 від 05.11.2008 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_6 , про що складено актовий запис про народження №123. Батьками дитини відповідно до даного свідоцтва про народження, зазначено також ОСОБА_3 та ОСОБА_14 .

Відповідно до паспорту громадянина України НОМЕР_4 від 26.04.2002 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з 17 грудня 2008 року зареєстрований по АДРЕСА_1 .

З матеріалів цивільної справи №2-121/08 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_16 , яка була досліджена судом в ході розгляду справи встановлено, що 26 грудня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_16 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Вказаний договір було укладено в Чаплинському відділенні Першої Української універсальної товарної біржі. У зв`язку з тим, що укладений договір не відповідав вимогам чинного законодавства, в січні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до Чаплинського районного суду Херсонської області із позовом про визнання правочину дійсним та визнання права власності на житловий будинок.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 05 лютого 2008 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано договір №407 від 26.12.2007 року купівлі-продажу житлового будинку з господарськими забудовами, що розташований по АДРЕСА_1 , який укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_16 дійсним та визнано за ОСОБА_4 право власності на вказаний житловий будинок.

На підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу від 26.12.2007 року та рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 05.02.2008 року, Каховським БТІ ХОР було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.04.2008 року та матеріалами інвентарної справи №112/1 на житловий будинок АДРЕСА_1 витребуваною судом.

У свою чергу з наданих позивачем доказів, зокрема довідки МСЕК №028077 від 15.11.2005 року, довідки ПФУ від 17.01.2020 року №51/02-23 вбачається, що ОСОБА_3 з 2005 року є інвалідом ІІІ групи із загального захворювання та перебуває на обліку ПФУ і отримує пенсію по інвалідності з січня 2005 року.

Відповідно до виписки по картковому рахунку ПАТ КБ «Приват банк» від 04.02.2020 року, ОСОБА_3 у січні 2008 року отримала кредитну карту в ПАТ «ПриватБанк» із встановленим на ній кредитним лімітом.

З наданих позивачем банківських документів, вбачається що в період з січня 2008 року, ОСОБА_3 отримавши картку ПАТ КБ «ПриватБанк» активно нею користувалася, знімаючи кредитні кошти та зараховуючи їх на картку.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилається на те, що в період з червня 2004 року по липень 2015 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, з огляду на, що придбаний будинок набув статусу спільного сумісного майна подружжя.

Статтею 315 ЦПК України передбачає встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі і проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу

Частиною 2 цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу без виникнення, зміни або припинення юридичних наслідків чинним законодавством не передбачено.

Європейський суд з прав людини у справі "Суомінен проти Фінляндії" вказує, що хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень ОСОБА_3 , наданих в судовому засіданні, позивач просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю з відповідачем з метою вирішення спору щодо визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, відповідно до ч. 2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 4 ст.3 цього Кодексу сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Тобто, право осіб на створення сім`ї без шлюбу законом не заборонено. Проживання жінки та чоловіка без шлюбу може бути підставою для створення сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

При цьому необхідним є встановлення обставин, на які вказує ст. 3 СК України зокрема: 1) спільне проживання однією сім`єю; 2) спільний побут; 3) взаємні права та обов`язки.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11.

За ч.1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-2253цс15.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами вважаються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином, позивач мала надати суду належні та допустимі докази спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з червня 2004 року по липень 2015 року та ведення спільного побуту. При цьому в ході судового розгляду справи відповідачем визнано факт спільного проживання в період з грудня 2008 року по липень 2015 року. В іншій частині заявлених вимог ОСОБА_4 заперечував та вказував що в період з 2004 року по 2008 рік сторони проживали окремо, не мали спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків. З огляду на що спірним періодом проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу є період з 01 червня 2004 року по 17 грудня 2008 року.

При цьому позивачем в підтвердження своїх доводів надано суду виписку по банківському рахунку та довідку з ПФУ з якого слідує, що остання з 2005 року отримувала пенсію по інвалідності та у 2008 році оформила кредит. Однак відомостей щодо цілей кредиту матеріали справи не містять.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також ведення спільного господарства та придбання спірного майна, позивач просила взяти до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків та письмові докази.

Відповідно до ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показала, що вона була сусідкою сторін, проживала поруч зі сторонами та з 2006 року перебуває у дружніх стосунках із ОСОБА_3 Тому їй відомо, що станом на 2006 рік, тобто на момент придбання сторонами житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заїхали до спірного житлового будинку проживати як чоловік та дружина, разом зі своїми дітьми. Проживаючи поруч з ними вона бачила, що ОСОБА_3 тримала домашнє господарство, вирощувала качок, курей на продаж, поролась по господарству, вирощувала огородину. Також ОСОБА_3 працювала в газовій службі, а потім ходила на польові роботи. До кінця 2015 року сторони по справі проживали в цьому будинку як подружжя.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що вона є рідною сестрою позивача ОСОБА_3 . Після розлучення із першим чоловіком ОСОБА_3 переїхала проживати до смт. Чаплинка та на початку переїзду проживала в неї за адресою: АДРЕСА_5 . У 2003 р. її чоловік познайомив сестру ОСОБА_3 із ОСОБА_4 , і з початку 2004 року вони почали проживати разом однією сім`єю. Спочатку знімали квартиру для спільного проживання як чоловік та дружина в АДРЕСА_5. У 2005 році за час їх спільного проживання в них народилась перша спільна дитина. Коли їх спільній дитині виповнився рік, то вони переїхали до придбаного ними житлового будинку. На момент придбання спірного будинку, ОСОБА_3 просила зайняти їй в борг частину грошовий коштів для його придбання, однак вона їй відмовила, оскільки не мала цих коштів. Після переїзду до спільного будинку у сторін, які проживали разом та вели спільне господарство народилась друга дитина. ОСОБА_3 поралась по господарству, вирощувала домашню птицю на продаж. ОСОБА_4 на той час не працював.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що сторони по справі проживали із нею по сусідству за адресою: АДРЕСА_1 , а тому їй відомо, що сторони разом придбавали цей будинок. На момент придбання сторонами цей будинок, колишній його власник проживав в АР Крим та перебував у родинних відносинах із її чоловіком, а тому їй відомо, що власник цього будинку померла, і до неї особисто приходила ОСОБА_3 щодо придбання цього будинку. Вона особисто давала ОСОБА_3 телефон та адресу спадкоємця цього будинку, показувала їй будинок, оскільки вона мала від нього ключі. Після придбання цього будинку сім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заселились до нього із спільними дітьми. На той час ОСОБА_3 працювала в газовій службі, за весь час подружнього життя вона бачила, як ОСОБА_3 поралась по господарству, вирощувала огородину, ходила на польові роботи.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні показала, що вона є хрещеною меншої доньки сторін. Із ОСОБА_3 вона знайома більше 20 років, ОСОБА_3 була дружиною її брата по першому шлюбу, а тому їй відомо, що сторони проживали однією сім`єю як чоловік та дружина із 2004 року. Спочатку вони разом знімали квартиру для спільного проживання, де в них народився син 2005 року народження, а потім вони разом придбали житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; їх старшому сину було близько року, коли вони вселились до спірного будинку як чоловік та дружина. Весь час спільного проживання із ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ходила на польові роботи, а ОСОБА_4 займався продажем металу. За весь час подружнього життя сторони вели спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки. У 2008 році в них народилась друга дитина ОСОБА_6 , яку вона хрестила.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні показала, що у 2004 році подружжя ОСОБА_4 , зокрема ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , яка була в стані вагітності винайняли в неї будинок для спільного проживання із весни 2004 року по осінь 2005 року. Сторони вдвох приходили та домовлялись із нею про зняття ними будинку для спільного проживання як подружжя. Після того як в них у 2005 році народилась спільна дитина вони переїхали проживати до іншого будинку. За час проживання в її будинку, вони завжди вдвох приходили та сплачували орендну плату за проживання, письмового договору оренди житла вони не укладали.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні показала, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , остання разом із ОСОБА_4 проживали із 2004 року однією сім`єю як чоловік та дружина. На початку свого подружнього життя у 2004 році вони знімали житловий будинок в якому проживали разом. Їх спільний син ОСОБА_5 народився у 2005 році. Донька ОСОБА_6 народилась, коли вони вже спільно придбали житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . На час придбання цього будинку ОСОБА_3 працювала в газовій службі та ходила на польові роботи. Сторони разом не проживають із 2015 року.

ОСОБА_29 в судовому засіданні показала, що вона була сусідкою сторін по справі, проживали поруч в АДРЕСА_1 . На момент придбання сторонами спірного будинку, вони в`їхали в нього як подружжя зі спільною дитиною. В подальшому за час проживання в цьому будинку в них народилась друга дитина. За час проживання в будинку більше по господарству поралась ОСОБА_3 . Із 2015 року сторони разом не проживають.

Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні показав, що він є сусід сторін по справі, проживав поруч за адресою: АДРЕСА_1 . Йому відомо, що спірний будинок сторони придбали після смерті баби ОСОБА_31 у її спадкоємця. Сторони вселились в цей будинок як сім`я із двома малолітніми дітьми, старший хлопчик ОСОБА_3 від першого шлюбу. Одразу після його придбання сторони спільно наводили в ньому порядок, вели спільне господарство, але частіше бачив як саме ОСОБА_3 поралась по господарству, вирощувала огородину, тримала домашню птицю, ОСОБА_3 ходила на польові роботи. Близько 10 років подружжя ОСОБА_4 проживали як сім`я в цьому будинку.

Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні показав, що він є батьком відповідача ОСОБА_4 . Спірний будинок був придбаний ним особисто, оскільки на той час дітям, тобто сторонам по справі не було де жити, тим паче вони вже мали спільну дитину. У 2006 році цей будинок він знайшов по оголошенню. Спадкоємиць цього будинку жив в АР Крим, і на той час спадщину ще не прийняв. Спадкоємець цього майна оформив на нього доручення для оформлення спадкових прав з метою подальшого укладання договору купівлі-продажу цього будинку. Грошові кошти за цей будинок він віддав йому на момент оформлення доручення, це були його особисті кошти. Потім він займався оформлення спадкових прав на будинок та від його імені на товарній біржі укладався договір купівлі-продажу будинку. Сторони по справі із 2008 року проживали в спірному будинку однією сім`єї; чи співмешкали вони разом до моменту придбання будинку його сином він не знає. Підтвердив, що сторони мають двох спільних дітей.

У свою чергу, заперечуючи проти вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 крім іншого вказував на те, що будинок було придбано його батьком ОСОБА_32 та саме останній вживав заходів щодо оформлення майнових прав на вказаний будинок. В підтвердження своїх доводів надав рішення Чаплинської селищної ради №230 від 30.08.2007 року, з якого вбачається, що дійсно ОСОБА_32 звертався до Чаплинської селищної ради для реєстрації права власності на будинок за колишнім власником.

Крім того, відповідачем надано договір найму житлового приміщення від 27.05.2005 року, зареєстрований в Чаплинській селищній раді відповідно до якого батько відповідача ОСОБА_32 уклав з ОСОБА_3 договір найму однієї житлової кімнати у належному йому будинку по АДРЕСА_2 . Разом з цим наданий договір оренди житлової кімнати не спростовує доводів позивачки щодо спільного проживання в цей період з ОСОБА_4 . При цьому, як вказує позивачка, нею дійсно було укладено даний договір, оскільки на той час вона перебувала у стані вагітності та з метою постановки на облік в лікарню, мала мати місце проживання в смт. Чаплинка. В даному випадку суд також погоджується з доводами позивачки з підстав укладення договору найму, та вважає логічним і послідовним, що ОСОБА_3 завагітнівши від ОСОБА_4 оселилася у будинку його батьків, де вони проживали разом.

При цьому в ході розгляду справи, судом також досліджено матеріали цивільної справи №665/1504/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання батьківства, з якої вбачається, що ОСОБА_4 в серпні 2019 року звернувся до Чаплинського районного суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просив визнати його батьком ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести зміни до актових записів про народження дітей. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є біологічним батьком дітей, так як від червня 2004 року проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки.

За наслідками розгляду даної справи, судом було затверджено мирову угоду сторін, та визнано ОСОБА_4 батьком ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та зобов`язано орган реєстрації актів цивільного стану внести відповідні зміни до актового запису про народження дітей.

У даній справі, в ході судового розгляду ОСОБА_3 довела факт проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з червня 2004 року по липень 2015 року. Так, вказаний факт підтверджується матеріалами цивільної справи №665/1504/19 за позовом ОСОБА_4 про визнання батьківства, де останній вказував, що з 2004 року проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , показами свідків, які були допитані в судовому засіданні, та вказували, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ще до купівлі житлового будинку проживали однією сім`єю, винаймали разом житло, вели спільне господарство та мали взаємні права і обов`язки. ОСОБА_3 займалася питанням пошуку будинку для його купівлі. Вказаний факт також підтверджується світлинами, що надані позивачкою, з яких вбачається, що під час вагітності вони разом з відповідачем проживали, як сімейна пара.

Крім того, в ході розгляду справи, судом встановлено, що спірне майно придбано сторонами за час спільного проживання однією сім`єю, та сторони на час придбання будинку мали спільний бюджет.

Відповідно до показів сторін, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 офіційно не працювали, однак як вказували допитані в судовому засіданні свідки, саме ОСОБА_3 займалася домашнім господарством, утримувала город, домашню худобу та птицю, та мала дохід від цього.

Вказані вище обставини ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив та не спростував.

Системний аналіз зазначених доказів, враховуючи положення статті 3 СК України дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю з 2004 року і до липня 2015 року, що дає право позивачу на отримання частки у праві спільної сумісної власності подружжя.

У свою чергу ОСОБА_4 заперечував факт спільного проживання з позивачем у період з 2004 по 2008 роки та зазначав, що сторони проживали окремо. Разом з тим, надані його пояснення не узгоджується з доказами, що були дослідженні судом в ході розгляду справи, поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні, та поясненнями позивача.

У свою чергу, доводи ОСОБА_3 щодо періоду спільного проживання сторін, а також обставин придбання житлового будинку, повністю відповідають матеріалам справи, узгоджуються з показами свідків та з матеріалами цивільної справи, за позовом ОСОБА_4 про визнання батьківства.

Також надані позивачем докази, зокрема довідка з ПФУ та виписка по картковому рахунку, підтверджує той факт, що вона брала активну участь в утриманні їхньої з ОСОБА_4 сім`ї.

За наведених обставин суд вважає, що позивачем наведено достатніх доказів того, що в період з 2004 по 2008 роки вони вели з відповідачем спільне господарство, мали єдиний бюджет, взаємні права та обов`язки, працювали, отримували спільні доходи та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Стаття 57 СК України дає визначення майна, яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна, є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 СК України вважається правильно застосованою.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, 26 грудня 2007 року, відповідачем на підставі договору купівлі-продажу придбано житловий будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами інвентарної справи та матеріалами цивільної справи №2-121/08. 01.04.2008 року право власності на будинок було зареєстровано за відповідачем.

Суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_4 про те, що грошові кошти за будинок сплачував його батько, оскільки дані покази спростовуються матеріалами справи, зокрема випискою по картковому рахунку ОСОБА_3 , показами свідків, які були допитані в ході судового розгляду справи, з яких вбачається, що сторони в однаковій мірі приймали участь у житті створеної ними сім`ї.

З огляду на викладене, позивачем надано суду докази для визнання спірного будинку спільною сумісною власністю сторін у розумінні ст. 74 СК України. Відповідачем не спростовано існуючої презумпції того, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірне житлове приміщення було придбано за спільні кошти сторін в період їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому в силу положень ст.74 СК України є об`єктом спільної сумісної власності сторін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 червня 2004 року по 01 липня 2015 року.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Поділити майно, що перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнавши за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається безпосередньо до Херсонського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.О. Пилипенко