ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 642/3054/19

провадження № 22-ц/818/124/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Огар І.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне Управління Міністерства внутрішніх справ у Харківській області,

відповідач Московський відділ поліції Головного Управління Національної поліції в Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2019 року в складі судді Євтіфієва М.В.,

у с т а н о в и в :

06 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ у Харківській області, Московського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди в розмірі 500000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що вона перебувала у трудових відносинах з Головним Управлінням Міністерства внутрішніх справ у Харківській області, працюючи слідчим Московського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Харківській області. 19 лютого 1998 року її було звільнено за прогули. Зазначає, що її звільнили з порушенням вимог Кодексу законів про працю України, оскільки під час звільнення їй не було сплачено кошти за час перебування на лікарняному з 20 лютого 1998 року по 16 квітня 1998 року. Крім того, не повідомлено про дату звільнення. Вказаною ситуацією їй завдано моральних страждань. Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила стягнути з відповідачів на її користь суму в розмірі 500000, 00 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а згідно з частиною другою статті 20 КАС України справа підсудна Харківському окружному адміністративному суду.

20 березня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про відсутність підстав для розгляду справи Ленінським районним судом м. Харкова є помилковий.

24 квітня 2020 року ОСОБА_2 - представник Головного Управління Міністерства внутрішніх справ у Харківській області подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм процесуального права.

Московський відділ поліції Головного Управління Національної поліції в Харківській області ухвалу суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Головним Управлінням Міністерства внутрішніх справ у Харківській області, працюючи слідчим Московського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Харківській області. Посилаючись на те, що вона була звільнена з порушенням вимог Кодексу законів про працю України, оскільки їй не були виплачені кошти за час перебування на лікарняному з 20 лютого 1998 року по 16 квітня 1998 року та не повідомлено про дату звільнення, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Частиною третьою статті 27 КАС України передбачено, що підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом.

Отже, ураховуючи суть та суб`єктний склад спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен бути вирішений за правилами адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому суд приходить до висновку, що ухвала Ленінського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2019 року є законною, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 149, 150, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

В.Б.Яцина