Справа № 487/271/20
Провадження № 2/487/1062/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді - Бобрової І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Прокопчука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу №487/271/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуном, -

ВСТАНОВИВ:

17.01.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Свої вимоги мотивувала тим, що її син ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 .. Після смерті її сина онука проживає з нею та перебуває на її утриманні, мати дитини життям ОСОБА_3 не цікавиться, жодної допомоги не надає.

31.01.2020 року позивачем до канцелярії суду надано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить встановити над ОСОБА_3 опіку та призначити її опікуном. Вимоги мотивовані тим, що дитина позбавлена батьківського піклування та з 2009 р. проживає разом з нею, перебуває на її утриманні.

Ухвалою суду від 12.02.2020 року зазначена вище позовна заява залишена без руху у зв`язку із вказаними в ній недоліками.

16.03.2020 року до канцелярії суду на виконання ухвали позивачем надано уточнену позовну заяву з додатками, відповідно до якої позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 та встановити над останньою опіку, призначити її опікуном дитини.

Ухвалою суду від 18.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 25.06.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення.

Відповідач до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала.

Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (син позивача відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.03.1983 року) перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому, ІНФОРМАЦІЯ_3 , народилась донька - ОСОБА_3 , що підтверджується копією дубліката свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 24.01.2018 року.

Згідно до копії дубліката свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 05.01.2018 року, ОСОБА_4 помер.

Крім того, судом встановлено, що після смерті сина ОСОБА_4 вихованням ОСОБА_5 займається баба ОСОБА_1 .. Зазначені обставини підтверджуються показами свідка ОСОБА_6 , допитаної безпосередньо у судовому засіданні та наступними письмовими матеріалами справи: довідкою, виданою Миколаївською загальноосвітньою санаторною школою-інтернат І-ІІІ ступенів №4, відповідно до якої ОСОБА_3 навчається в даній школі-інтернат з першого класу, за час навчання рідна мати в школі практично не з`являлася, не приводила і не забирала дитину, не була присутньою на батьківських зборах, не спілкувалася з класним керівником та учителями щодо успіхів або поведінки своєї доньки; бабуся - ОСОБА_1 займається вихованням та матеріальним утриманням дівчини; характеристикою, виданою Миколаївською загальноосвітньою санаторною школою-інтернат І-ІІІ ступенів №4, у якій зазначено, що бабуся ОСОБА_5 зацікавлена у навчанні онуки, вона регулярно здійснює контроль за успішністю та поведінкою дівчини; вдома для навчання створені всі необхідні умови.

Разом з цим, згідно висновку від 17.09.2020 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначення ОСОБА_1 опікуном над дитиною

Отже, встановлені фактичні обставини справи, на думку суду, свідчать про тривале, злісне, свідоме нехтування відповідачем виконанням своїх обов`язків по забезпеченню виховання, необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний та психологічний розвиток, як складову виховання.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).

Відповідно до ст..3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особистості необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним зокрема, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», визначено, що під час розгляду справи суд повинен з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, той факт, що відповідач тривалий час свідомо не виконує своїх обов`язків по відношенню до неповнолітньої доньки, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з інтересів дитини.

Крім того, позивач просить встановити опіку та призначити її опікуном над малолітньою онукою ОСОБА_3 ..

Так, відповідно до ст. 58 Цивільного кодексу України опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Відповідно до ст. 243 Сімейного Кодексу України, опіка встановлюється над дітьми, які залишилися без батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей.

Згідно з ч. 4 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Частиною 1 ст.63 ЦК України, опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу.

Так, судом встановлено, що опіку над дитиною бажає встановити ОСОБА_1 , яка є рідною бабусею дитини. Крім того, рідний батько помер, мати покинула дитину, не бере участі у її вихованні, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Інших осіб, які б виявили бажання бути призначеними опікунами над малолітньою ОСОБА_3 не вбачається.

Отже, враховуючи особисті якості позивача, її бажання та можливість дбати про онуку, про створення їй необхідних побутових умов, забезпечення доглядом, вжиття заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів дитини, а також висновок органу опіки та піклування ММР про доцільність призначення позивача опікуном, суд вважає можливим встановити опіку над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити ОСОБА_1 опікуном дитини.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн...

Керуючись ст.ст. 10,18,23,76,258,259,263-265, 352,354 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуном - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 опіку та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 її опікуном.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп..

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Заводського району ММР, місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Погранична, 9.

Повне судове рішення складено 24.09.2020 року.

Головуючий суддя І.В.Боброва