печерський районний суд міста києва
Справа № 2-3619/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2020 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань - Винник С. М.,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві заяву старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у м. Києві Боголей Ірини Юріївни про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-3619/12 за позовом Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у м. Києві Боголей І. Ю., в обґрунтування якої зазначено, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження за виконавчим листом від 29 січня 2013 року відносно боржника ОСОБА_1 про стягнення з нього на користь Акціонерного банку «Укргазбанк» боргу у розмірі 81 219, 50 доларів США та 534 202, 20 грн. У ході проведення виконавчих дій оригінал виконавчого документа був втрачений, на підтвердження чого заявник додав до заяви довідку від 11 травня 2019 року.

На запит суду від 21 травня 2019 року з архіву суду матеріали справи надано 31 серпня 2020 року /а. с. 63, 64/.

Заява (подання) розглядається судом у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, при цьому їх неявка не є перешкодою для вирішення питання.

Учасники розгляду у судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце судового розгляду повідомлялися належним чином.

Суд, вивчивши подану заяву та додатки до неї, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2012 року, що набрало законної сили 11 грудня 2012 року, задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і присуджено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 81 219, 50 доларів США та 534 202, 20 грн /а. с. 38, 39-40/.

31 січня 2013 року представник стягувача отримав один виконавчий лист /а. с. 45/.

Відповідно до постанови головного держаного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ченківським О. О. від 08 серпня 2016 року, відкрито виконавче провадження № 51864809 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа /а. с. 56/.

Як вбачається із вказаної постанови від 08 серпня 2016 року, виконавчий документ поданий на примусове виконання лише 04 серпня 2016 року.

17 травня 2019 року надійшло подання про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 2-3619/12 у зв`язку із його втратою під час проведення виконавчих дій /а. с. 54-55/.

Як вбачається з довідки № 18142/12 від 11 травня 2019 року Начальника Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Ярушевської І. І., Відділом було втрачено оригінал виконавчого листа № 2-3619/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» боргу у розмірі 81 219, 50 доларів США та 534 202, 20 грн /а. с. 57/.

У разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, як передбачено пунктом 17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, з точки зору його практичного забезпечення: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства («Golder проти Сполученого Королівства», «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року). Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до судової практики Європейського суду, судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, № 2132/02 від 13 червня 2006 року, «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року).

На переконання суду, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій і підтверджені належними доказами.

На підтвердження втрати виконавчого листа разом із заявою про видачу дублікату виконавчого документу, надано довідку № 18142/12 від 11 травня 2019 року Начальника Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Ярушевської І. І., Відділом було втрачено оригінал виконавчого листа № 2-3619/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» боргу у розмірі 81 219, 50 доларів США та 534 202, 20 грн /а. с. 57/.

Так, із змісту вказаної довідки вбачається лише констатація факту втрати, проте не зазначено, враховуючи які докази, зроблено такий висновок, як і не надано жодного іншого доказу, який може відповідати критеріям встановленим статтями 76-81 ЦПК України.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви і відмову у видачі дубліката виконавчого листа.

Керуючись ст. 3, 8, 21, 56, 129, 129-1 Конституції України, ст. 12, 41 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 1-20, 351-355, 431 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у м. Києві Боголей Ірини Юріївни про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-3619/12 за позовом Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції.

Суддя І. В. Литвинова