Справа №705/579/20
2/705/1404/20

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 жовтня 2020 року м. Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючої - судді Годік Л.С.
секретаря судового засідання Шаповал Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Уманської міської ради про скасування державного акту на право власності на землю,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач у лютому 2020 року звернувся до суду, вказавши, що у відповідності до договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Крижанівською І.В. за реєстровим номером 2411, він придбав житловий будинок жилою площею 25,2 кв.м., господарські будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
22.05.2001 року він звернувся із заявою до Уманської міської ради щодо передачі йому безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0822га для обслуговування житлового будинку.
У відповідності до п.1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельним ресурсах 04.05.99 №43, яка діяла на час виникнення спірних відносин, складання державного акту на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об`єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією.
У зв`язку з цим, на підставі вказаного рішення, він звернувся до ПП «Геоплан» з метою виготовлення технічної документації при підготовці державного акту на право приватної власності на землю для обслуговування житлового будинку площею 0,0882га. Під час виготовлення технічної документації був складений акт узгодження меж землеволодіння де були погодження межі з усіма власниками суміжних земельних ділянок.
Відповідно до протоколу №8 засідання узгоджувальної комісії Уманської міської ради від 20.07.2001 року комісія встановила, що порушення між будинковолодіннями АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 не має.
Відповідно до ст. 17 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року № 561-ХІІ, який був чинний на час виникнення спірних відносин, передача у власність земельної ділянки громадянину провадиться за місцем розташування земельної ділянки відповідними радами на підставі заяви громадянина та матеріалів її інвентаризації, що визначають її розмір.
Згідно рішення Виконавчого комітету Уманської міської ради від 10.08.2001 року №422 йому передано в приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,0882 га. Земельна ділянка розташована на території Уманської міської рад по АДРЕСА_1 . На підставі вищевикладеного йому було видано державний акт на право приватної власності на землю 1-ЧР №018601 від 09.09.2001 року.
Згідно рішення Виконавчого комітету Уманської міської ради від 22.12.2003 року за № 688 відділом житлового господарства виконавчого комітету Уманської міської ради було визнано право власності за ним на житловий будинок житловою площею 105,6 кв.м., господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до технічного паспорту на об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 , виготовленого суб`єктом господарювання Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації № 7962, складеного станом на 10.12.2003 року встановлено технічні характеристики об`єкту нерухомості та схема земельної ділянки, яка точно відповідає схематичному плану земельної ділянки у відповідності до державного акту на землю.
У вересні 2019 року, з метою внесення його земельної ділянки до Публічної кадастрової карти України, присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, він звернувся до інженера землевпорядника, кваліфікаційний сертифікат 011752 від 15.08.2014 року, ФОП ОСОБА_3 , з метою виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0882 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) розташованої по АДРЕСА_1 та присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці.
У відповідності до конфігурації зазначеній у Державному акту на право власності на землю серії І-ЧР № 018601 від 09.09.2001 року та конфігурації, зазначеній на кадастровому плані технічної документації, виготовленій інженером землевпорядником площа земельної ділянки склала 0,882 га, тобто та й, що зазначена у рішенні міської ради № 422 про передачу землі у приватну власність та Державному акту серії І-ЧР № 018601, тобто повністю співпала.
З урахуванням винесеного рішення, було встановлено, що від його земельної ділянки, яка належить йому на праві власності та підтверджується таке право відповідним правовстановлюючим документом фактично було украдено частину земельної ділянки, право власності на яку, за ним було оформлено набагато раніше.
На підставі викладеного вважає, що державний акт на право власності серії ЯБ № 869072, виданий 08.06.2006 року на ОСОБА_2 , є незаконним та таким, що порушує його право власності на земельну ділянку, тому його права підлягають захисту судом.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, однак на адресу суду подала клопотання, в якому просила справу слухати без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився , про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник Уманської міської ради в судове засідання не з`явився, просили розглядати справу без участі представника міської ради, попередньо надано відзив в якому, у вирішенні справи покладалися на розсуд суду. Крім цього,вказано, що Уманська міська рада допускає можливість здійснення помилки у землевпорядній документації земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія І-ЧР №018601 ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №422 від 10 серпня 2001р. передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0882га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Уманської міської ради по АДРЕСА_1 та передана для обслуговування житлового будинку (а.с.10).
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Крижанівською І.В. за реєстровим номером 2411, ОСОБА_1 придбав житловий будинок жилою площею 25,2 кв.м., господарські будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).
Відповідно до протоколу №8 засідання узгоджувальної комісії Уманської міської ради від 20.07.2001 року встановлено, що порушення між будинковолодіннями АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 не має.
Згідно рішення Виконавчого комітету Уманської міської ради від 10.08.2001 року №422 ОСОБА_1 передано в приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,0882 га. Земельна ділянка розташована на території Уманської міської рад по АДРЕСА_1 . На підставі вищевикладеного йому було видано державний акт на право приватної власності на землю 1-ЧР №018601 від 09.09.2001 року (а.с.15).
Згідно рішення Виконавчого комітету Уманської міської ради від 22.12.2003 року за № 688 відділом житлового господарства виконавчого комітету Уманської міської ради було визнано право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок житловою площею 105,6 кв.м., господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до технічного паспорту на об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 , виготовленого суб`єктом господарювання Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації № 7962, складеного станом на 10.12.2003 року встановлено технічні характеристики об`єкту нерухомості та схема земельної ділянки, яка точно відповідає схематичному плану земельної ділянки у відповідності до державного акту на землю (а.с.20-25).
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 зроблено висновок, що «оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц зроблено висновок, що визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 року у справі №1-2/2002 зазначено, частина друга ст. 124 Конституції України передбачає право на захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами. Тобто, кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язанні додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач як власник майна, має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою.
Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.
Згідно ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, в редакції від 25.10.2001 року, порушені права власника земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Згідно положень статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до роз`яснень, викладених у абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.
Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України, в редакції від 18.12.1990 року № 561-ХІІ право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
Відповідно до ст. 152 ЗК України, в редакції після 25.10.2001 року, передбачені способи захисту прав на земельну ділянку. Зокрема, частина 3 ст. 152 ЗК України, визначає такі способи захисту прав на земельну ділянку: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).
Пунктом «д» ч. 2 ст. 25 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проект щодо відведення земельних ділянок є одним з видів документації з землеустрою.
Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» матеріали перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевість) є складовою проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки.
Положення ст. 198 ЗК України передбачають обов`язкове погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, з метою вірного визначення меж земельної ділянки, та не допущення порушень прав суміжних землекористувачів. Між власниками земельних ділянок за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 межі не погоджені.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, форма яких затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Частини 1 і 2 ст. 154 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. встановлюють, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за шкоду, заподіяну їх неправомірним втручанням у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою.
Визначаючи відповідальність органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за видання актів, які порушують права власників земельних ділянок, ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. встановлює, що в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 386 ЦК України, ст.ст. 21, 90, 126, 152, 154, 158, 198 Земельного кодексу України, ст.ст. 25, 50 Закону України «Про землеустрій», суд, -
Позов задовольнити повністю.
Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0796 га, серії ЯБ №869072 від 08.06.2006 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 Уманським управлінням земельних ресурсів.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя Леся Сергіївна Годік