Справа № 355/1445/19
Провадження № 2/355/46/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року Баришівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Коваленко К.В.

з участю секретаря Ющенко Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Баришівка Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 26.09.2019 року звернувся до суду з вказаним позовом та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2138 від 11 грудня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального Бондар І.М., яка вчинила виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , , де стягнення здійснюється за період з 07 грудня 2007 року по 02 серпня 2018 року, всього, з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, стягнуто - 8 544 546 ( вісім мільйонів п`ятсот сорок чотири тисячі п`ятсот сорок шість) гривень 39 копійок, та стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі 768, 40 гривень.

Вважає що виконавчий напис було вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки подані банком документи нотаріусу не підтверджували безспірність заборгованості, оскільки існує рішення суду про стягнення заборгованості з позивача за цим же кредитним договором, яке набрало законної сили, а виконавчий напис нотаріуса включає суму заборгованості щодо якої наявне рішення суду.

Всі учасники направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

28 квітня 2016 року рішенням Баришівського районного суду Київської області (справа № 355/194/16-ц, провадження № 2/355/150/16) позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з позивача та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3000000 (три мільйони) гривень тв. Видано виконавчий лист для примусового виконання 26.12.2016 року.

20 серпня 2018 року у відповідності до даного рішення та виконавчого листа було відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача 3000 000 гривень, яке на сьогодення знаходиться на виконанні у головного державного виконавця Качур Т.М.

11 грудня 2018 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального Бондар І.М., вчинила виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІПН - НОМЕР_1 , місце проживання, АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження смт. Українка, Обухівського району, Київської області, місце роботи - Фізична особа-підприємець.

За рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонував задоволити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, у розмірі:

- Заборгованість за кредитом - 720 289, 60 гривень;

- Заборгованість за відсотками - 2 188 149, 72 гривень;

- Пеня - 5 638 607, 07 гривень

- Всього 8 541 046, 39 гривень.

Стягнення здійснюється за період з 07 грудня 2007 року по 02 серпня 2018 року

Зі змісту виконавчого листа вбачається, що строк, за який провадиться стягнення, десять років сім місяців місяці двадцять днів, а саме: з 07 грудня 2007 року по 02 серпня 2018 року.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19).

У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Згідно із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області суду від 28 квітня 2016 року справа № 355/194/16-ц, провадження № 2/355/150/16 стягнуто заборгованість станом на 28 квітня 2016 року.

Тобто внаслідок звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості змінився строк виконання основаного зобов`язання, після чого у банку припинилось право нараховувати проценти за кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що строк, за який проводиться стягнення, десять років сім місяців місяці двадцять днів, а саме: з 07 грудня 2007 року по 02 серпня 2018 року.

Такі обставини, на переконання суду, свідчить про очевидну спірність суми стягнутої заборгованості, а тому виконавчий напис підлягає скасуванню.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 768, 40 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 258-259, 263-265, 280-282, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис №2138 від 11 грудня 2018 року, виданий приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», місцезнаходження якого: місто Київ, вулиця Грушевського, будинок №1Д, ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570, к/р НОМЕР_3 у УНБУ в Дніпропетровській області, МФО 305299 на користь ОСОБА_1 , витрати понесені з оплатою судового збору у розмірі 768, 40 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду К. В. Коваленко