ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

07 жовтня 2020 року м. Херсон

справа № 766/6170/19

провадження № 22-ц/819/1436/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Семиженка Г.В.

секретар Давиденко І.О.

учасники справи:

представник позивача Старюк Віталій Анатолійович,

представник відповідача адвокат Логвиновська А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 січня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Майдан С.І., у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У березні 2019 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що за кредитним договором №НЕН0GК00000860 від 30.06.2005 року позивачкою було отримано кредит у розмірі 6570 доларів США строком користування до 30.06.2015 року. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки від 30.06.2005 року, за яким позичальник/позивач надала в іпотеку банку двокімнатну квартиру під номером АДРЕСА_1 . 27.01.2015 року Суворовським районним судом міста Херсона було ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №НЕН0GК00000860 від 30.06.2005 року, яка становить 1541,47 доларів США, та судовий збір в сумі 243,60 грн. 06.04.2015 року позивач звернулася до Суворовського районного суду м.Херсона із заявою про розстрочку виконання даного рішення суду. Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 23.04.2015 року у справі №668/16596/14-ц заяву ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду було задоволено: розстрочено виконання рішення на термін 18 місяців із погашенням залишку кредитного боргу щомісячними платежами у розмірі 1109,06 грн. Сума боргу у розмірі 19964,26 грн. була сплачена позивачем Приватбанку щомісячними платежами у розмірі 1109,06 грн. у визначений судом термін. Окремо було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн., витрати по виконавчому збору та за проведення виконавчих дій, що підтверджується постановами про закінчення виконавчих проваджень. Зазначене свідчить, що на сьогодні зобов`язання ОСОБА_2 перед Приватбанком за кредитним договором №НЕН0GК00000860 від 30.06.2005 року виконані. 11.09.2017 року позивачем було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження №54366499 від 04.08.2017 року про примусове виконання виконавчого напису №3875, вчиненого 03.05.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у сумі 42045,61 грн. за кредитним договором №НЕН0GК00000860 від 30.06.2005 року за період з 30.06.2005 року по 03.04.2017 року. Враховуючи вищевикладені обставини погашення позивачем кредиту у повному обсязі, позивач 14.09.2017 року звернувся до суду із позовною заявою про визнання виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню. Рішенням від 10.04.2018 року у справі №766/15671/17 визнано виконавчий напис №3875, вчинений 03.05.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у сумі 42045,61 грн. за кредитним договором №НЕН0GК00000860 від 30.06.2005 року за період з 30.06.2005 року по 03.04.2017 року таким, що не підлягає виконанню. 17.01.2019 року позивач в порядку досудового вирішення спору звернулася до відповідача/іпотекодержателя із заявою про зняття заборони відчуження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, та державної реєстрації припинення обтяження речових прав на нерухоме майно. На свою заяву від 17.01.2019 року позивач отримала повідомлення АТ КБ «Приватбанк» про те, що станом на 14.01.2019 року позивач має заборгованість за кредитом у розмірі 73295,29 грн. Посилаючись на те, що в порушення вимог чинного законодавства України АТ КБ «Приватбанк» продовжує безпідставно нараховувати позивачу суми боргових зобов`язань та продовжує незаконно утримувати предмет іпотеки: двокімнатну квартиру під номером АДРЕСА_1 ., представник позивача просив визнати припиненим Договір іпотеки від 30.06.2005 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк»», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», укладений на забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором №НЕН0GК00000860 від 30.06.2005 року, предметом іпотеки якого є двокімнатна квартира під номером АДРЕСА_1 ; зняти заборону відчуження із зазначеного нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек за Договором іпотеки від 30.06.2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною Н.М. по зазначеному об`єкту обтяження. Стягнути з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29 січня 2020 року позов задоволено. Визнано припиненим Договір іпотеки від 30.06.2005 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк»», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», укладений на забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором №НЕН0GК00000860 від 30.06.2005 року, предметом іпотеки якого є двокімнатна квартира під номером АДРЕСА_1 .

Знято заборону відчуження із нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири під номером АДРЕСА_1 та з Державного реєстру іпотек за Договором іпотеки від 30.06.2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною Н.М. по зазначеному об`єкту обтяження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі. Зокрема посилається на те, що договірні відносини між Банком та позивачем не були припиненими, оскільки рішення суду позивачкою було повністю виконане лише в 2017 році, а наявність судового рішення про задоволення позовних вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін, а тому Банком правомірно було нараховано відсотки, пеню та збитки.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

В письмовому відзиві, який надійшов на адресу суду, представник позивача адвокат Старюк В.А., просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

30.06.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №НЕН0GК00000860 відповідно до умов якого позивачкою було отримано кредит у розмірі 6570,00 доларів США, із цільовим використанням: на придбання нерухомості (квартири) у місті Херсоні строком користування до 30.06.2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,88 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та комісії в розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту щомісячно.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за даним кредитом було укладено Договір іпотеки від 30.06.2005 року, за яким позичальник/позивач надала в іпотеку банку двокімнатну квартиру під номером АДРЕСА_1 .

27.01.2015 року Суворовським районним судом міста Херсона було ухвалено заочне рішення у цивільній справі №668/16596/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №НЕН0GК00000860 від 30.06.2005 року, яка становить 1541,47 доларів США, що за курсом 12,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.10.2014 року складає 19964,26 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 23.04.2015 року у справі №668/16596/14-ц заяву ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду було задоволено: розстрочено виконання рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 27.01.2015 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості на термін 18 місяців із погашенням залишку кредитного боргу щомісячними платежами у розмірі 1109,06 грн.

Згідно інформації по виконавчому провадженню №46997999 від 11.09.2017 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №668/16596/14, виданого Суворовським районним судом м.Херсона, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у сумі 19964,26 грн. завершено на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10.04.2018 року у справі №766/15671/17 визнано виконавчий напис №3875, вчинений 03.05.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у сумі 42045,61 грн. за кредитним договором №НЕН0GК00000860 від 30.06.2005 року за період з 30.06.2005 року по 03.04.2017 року таким, що не підлягає виконанню.

17.01.2019 року представник позивача звернувся до АТ «Приватбанк» з заявою щодо зняття заборони відчуження нерухомого майна та державної реєстрації припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме: двокімнатної квартири під номером АДРЕСА_1 .

Позивач отримала повідомлення АТ КБ «Приватбанк» про те, що станом на 14.01.2019 року позивач має заборгованість за кредитом у розмірі 73295,29 грн.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо рішенням суду заборгованість за кредитним договором стягнута у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконувала, унаслідок чого утворилась заборгованість. При цьому, пред`явивши позов про стягнення заборгованості, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому нарахування процентів та неустойки після пред`явлення такого позову не відповідає вимогам закону.

Зобов`язання, встановлене за рішенням суду, виконано повністю, суму боргу сплачено, що сторонами не заперечувалось, а тому в силу частини першої статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відтак, суд дійшов правильного висновку про визнання припиненими зобов`язання ОСОБА_3 за договором іпотеки внаслідок припинення зобов`язання за основним кредитним договором, оскільки заборгованість за кредитом відсутня.

Такі висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 323/3462/18.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається представник Банку в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Зокрема безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, оскільки у цій справі рішення суду боржником виконано.

Посилання Банку на наявність у нього права на стягнення з позивача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки таке право банк не реалізував, відповідних вимог не заявляв, а матеріали справи не містять судових рішень про стягнення таких коштів, крім того такі вимоги, відповідно до чинного законодавства, не обтяжуються іпотекою.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення, а заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко