ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп,

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2019 року

по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп», треті особи: комунальне підприємство Криничанське бюро технічної інвентаризації, відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про скасування державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2019 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп», треті особи: комунальне підприємство Криничанське бюро технічної інвентаризації, відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про скасування державної реєстрації права власності.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп», треті особи: комунальне підприємство Криничанське бюро технічної інвентаризації, відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про скасування державної реєстрації права власності задоволено частково.

Заборонено, до набрання рішенням по справі законної сили, товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» (), будь-яким іншим юридичним та фізичним особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також нотаріусам, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, міни, іпотеки, передачу в оренду тощо, пов`язані із державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ Фінансова компанія Дніпрофінансгруп просить скасувати ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2019 року у справі №932/13213/19 про вжиття заходів забезпечення позову в частині заборони, до набрання рішенням по справі законної сили, ТОВ Фінансова компанія Дніпрофінансгруп, будь-яким іншим юридичним та фізичним особам, у тому числі субєктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також нотаріусам, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, міни, іпотеки, передачу в оренду тощо, повязані із державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 та винести постанову, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині відмовити повністю.

Відзивів на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.09.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп», треті особи: комунальне підприємство Криничанське бюро технічної інвентаризації, відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про скасування державної реєстрації права власності.

Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» (), будь-яким іншим юридичним та фізичним особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також нотаріусам, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, міни, іпотеки, передачу в оренду тощо, пов`язані із державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 . Також, забезпечити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) безперешкодний доступ з можливістю проживання, до квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначає, що працівники ТОВ «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» 27 серпня 2019 року проникли до її квартири, змінили замки на вхідних дверях та винесли її особисті речі із квартири, яка є її власністю та єдиним місцем проживання.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ч. 1ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, перелік яких не є вичерпним.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом спору є скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до роз`яснень, зазначених в п.2 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

При цьому суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, але й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Така практика узгоджується також із роз`ясненнями, зазначеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які дії щодо реєстрації речових прав може призвести до унеможливлення виконання рішення суду та до порушення прав інших осіб, якщо нерухоме майно буде відчужене на їх користь, у разі задоволення позовних вимог.

Приведені в апеляційній скарзі доводи товариства, що позивачем не дотримано вимог, передбачених ст. 151 ЦПК України та під час звернення із заявою про забезпечення позову останньою не надано жодних обґрунтувань причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, а також обґрунтування необхідності застосування того чи іншого виду забезпечення позову, колегія суддів ставиться критично, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам.

Крім того, судом першої інстанції при розгляді зазначеної заяви було досліджено всі надані сторонами докази та правильно застосовано й дотримано норми матеріального та процесуального права.

А також, виходячи з обсягу заявлених позовних вимог у даній справі, обраний судом спосіб забезпечення позову відповідає вимогам співмірності.

Окрім того, слід зазначити, що застосовані заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп - залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича