Справа № 347/492/19
Провадження № 2/347/26/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області, в складі:

головуючої-судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Борисової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про захист честі і гідності, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка являється дружиною її колишнього чоловіка ОСОБА_3 . Дошлюбне прізвище її « ОСОБА_1 ». ОСОБА_3 періодично зустрічається із їхньою спільною дочкою ОСОБА_5 , забирає її на декілька днів з її дозволу додому по місцю проживання з відповідачкою. Колишній чоловік, як батько, має право спілкуватися з дитиною та приймати участь у вихованні дочки. Проте, відповідачка в ніч з 13 на 14 грудня 2018року в приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_1 виражалася нецензурно в адресу її дочки ОСОБА_5 . Після цього під своїм дівочим прізвищем « ОСОБА_1 » почала поширювати та оприлюднювати в соціальній мережі Інтернет Фейсбук, а саме в групі «ІНФОРМАЦІЯ_1» її світлини з нецензурними написами, інформацію неправдивого, нецензурного та образливого змісту, яка принижує її честь, гідність та репутацію. Поширення здійснюється через зазначену групу соціальної мережі, в яку входить біля 19000 користувачів. Відповідачка виклала в грубій, нецензурній та образливій формі коментар на рахунок її дитини та в її особистий адрес. Поширила та оприлюднила світлину з її зображенням та нецензурним написом про те, що вона руйнує сім`ю.

А тому, просить визнати, що поширені в грудні 2018р. відповідачкою ОСОБА_2 в образливій та нецензурній формі відомості про те, що вона руйнує сім`ї, через засоби масової інформації : мережу «Ітернет» соціальну мережу «Фейсбук» , а саме в групі «ІНФОРМАЦІЯ_1» такими, що не відповідають дійсності та принижують її честь, гідність і репутацію та зобов`язати відповідачку припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності та репутації відносно неї через засоби соціальних мереж та попросити у неї вибачення також через засоби масової інформації «Інтернет» соціальну мережу «Фейсбук» в групі «ІНФОРМАЦІЯ_1» спростувавши про неї поширену неправдиву інформацію. Також неправомірними діями відповідачки їй завдано моральну шкоду , яка виражається в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги в з 'язку з тим, що вона була ображена та принижена в мережі «Інтернет» соціальній мережі «Фейсбук , а саме в групі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в яку входить біля 19 000 користувачів. Моральну шкоду оцінює на суму 10тис.грн., яку просить стягнути з відповідачки. Просить позов задоволити.

Позивачка подала до суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Представник відповідачки у поданій до суду заяві просить справу розглянути у його відсутності та у відсутності відповідачки, позовні вимоги не визнає, просить в позові відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Як передбачено ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Частиною 4 статті 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 68 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як встановлено в судовому засіданні за час перебування позивачки у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 у них народилася дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано та її колишній чоловік створив нову сім`ю із ОСОБА_7 .

Проте, як ствердила в судовому засіданні позивачка через те, що ОСОБА_3 продовжує спілкуватися із своєю дочкою ОСОБА_5 та забирати її по місцю проживання з відповідачкою, вона в ніч з 13 на 14 грудня 2018року в приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_1 виражалася нецензурно в адресу її дочки ОСОБА_5 . Після цього під своїм дівочим прізвищем « ОСОБА_3 » почала поширювати та оприлюднювати в соціальній мережі Інтернет Фейсбук, а саме в групі «ІНФОРМАЦІЯ_1» її світлини з нецензурними написами.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 27 лютого 2009 року №1"Про судову практикуу справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно п.18 Постанови, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до п.19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

В силу вимог ч.ч.1,2 ст.30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа,особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та(або)членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Таким чином, розрізняючи факти та оціночні судження, слід виходити з того, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Крім того, аналіз національного законодавства та стаття 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Ретельно дослідивши суть зазначеного позивачкою напису суд вважає, що інформація такого змісту дуже обмежена та її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, отже не є фактичним твердженням, а є оціночним судженням відповідача щодо особи позивача. Отже, ця інформація не може вважатися такою, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача, оскільки оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Також із долучених до матеріалів справи копій витягів із соцмережі не можливо встановити, що саме вони були розміщені в соціальній мережі Інтернет Фейсбук, не видно кількості користувачів, а також, що діалог відбувався саме між відповідачкою та позивачкою. Тобто, не знайшло свого підтвердження те, що відповідачка принизила ОСОБА_1 перед іншими людьми, оскільки із долучених до матеріалів справи доказів не можливо встановити кількості людей, а також, що саме ОСОБА_2 цю інформацію розповсюдила.

Як зазначила в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , зі слів внучки вона дізналася, що відповідачка підняла скандал та виражалася нецензурною лайкою в сторону внучки ОСОБА_5 . Проте, яким чином відповідачка принизила честь та гідність позивачки вона так і не пояснила. ЇЇ твердження про те, що вона бачила в соцмережі світлину із нецензурним написом не доведене жодним доказом та надане на користь позивачки, оскільки вона є її дочкою.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не довела належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх позовних вимог.

Таким чином заявлений позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі ст.ст. 15, 16, 277 ЦК України та керуючись ст.ст.12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Крилюк М.І.