Справа № 441/1371/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Перетятько О.В.
Провадження № 22-ц/811/311/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Сеньків Х.І.

з участю: представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 29 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 в її інтересах та в інтересах ОСОБА_5 , треті особи Служба в справах дітей Городоцької районної державної адміністрації Львівської області, Керницька сільська рада Городоцького району Львівської області про зняття з реєстрації місця проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 , стягнення грошових коштів за завдану майнову шкоду в сумі 87136 грн., 1120 грн. 97 коп. за несплачені комунальні послуги, а всього 88256 грн. 97 коп., а також понесених витрат на оплату судового збору та правничу допомогу.

В обгрунтування позову покликається на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 . Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 26.10.2015р., яке набрало законної сили, відповідачів виселено з вказаного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. Відповідачі були зареєстровані у її будинку на підставі рішень Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області від 26.06.2007 року та 24.07.2007 року, проте такі були визнані незаконними та скасовані, а відтак, відсутні підстави законності їх реєстрації у житловому будинку. Зазначає, що на її неодноразові вимоги знятися з реєстрації відповідачі не реагують. Згідно Акту державного виконавця Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Велитяк М.С. від 25.05.2016 року відповідачі виселилися з її будинку, під час виселення демонтували та вивезли з належного їй будинку всю систему опалення. Крім того, відповідачі знесли дерев`яну вбиральню на подвір`ї вартістю 2000 грн., встановивши замість неї у будинку повноцінний санвузол, який також забрали при виселенні, не відновивши попередньої вуличної дерев`яної вбиральні. Вартість керамічної мийки становить 300 грн. Також відповідачами було демонтовано електровимикачі на суму 150 грн., 11 електророзеток на суму 385 грн., 5 ламп-світильників на суму 225 грн. Крім того, коли відповідачі зривали електрообладнання, руйнувалися стіни під електропроводом та приладами, чим завдано шкоди на суму 1800 грн. Також відповідачі вивезли з собою металеві ворота з хвірткою, вартість яких становила близько 5000 грн., та викрали з будинку жолоба та ринви водостоку на суму 2000 грн. Відтак, загальна сума спричинених збитків становить 87136 грн., борг відповідачів перед комунальними службами з оплати комунальних послуг становить 1049 грн. 38 коп. за спожитий газ та 71 грн. 59 коп. за спожиту електроенергію.

ОСОБА_4 , ОСОБА_7 звернулись із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа Керницька сільська рада Городоцького району Львівської області, про стягнення 203593.95 грн. за безпідставно набуті поліпшення у будинку АДРЕСА_1 та понесених судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу та за проведення експертизи.

В обгрунтування позову покликаються на те, що в спірний будинок на АДРЕСА_1 вони вселилися у 2006 р. за усною домовленістю з власником будинку - ОСОБА_8 про купівлю у нього цього будинку за 6000 доларів США, проте, через юридичну необізнаність не посвідчили передачу коштів належним чином. На той час ОСОБА_8 був одноосібним власником вказаного вище будинку, що підтверджується реєстраційною книгою с. Керниця, проте не оформив належним чином правовстановлюючі документи на таку нерухомість. Після смерті ОСОБА_8 його дружина - позивач за первісним позовом, звернулася до суду із позовом, за результатами розгляду якого рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 19.06.2013 р. визнано незаконним і скасовано рішення Керницької сільської ради і виконавчого комітету Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області та скасовано видане на них свідоцтво про право власності на будинок. З цього рішення вбачається, що у спірний будинок вони вселилися зі згоди його попереднього власника, хоч письмового договору купівлі-продажу між ними укладено не було. ОСОБА_8 за свого життя вважав їх власниками цього будинку, як і його дружина за життя чоловіка та жодних заперечень з приводу їхнього проживання у будинку не висловлювали. до їх вселення будинок перебував у занедбаному стані. А відтак, вважаючи себе власниками житлового будинку, вони, з відома ОСОБА_8 , за власні кошти провели в будинку капітальний ремонт, розробили проект газифікації та газифікували будинок, обладнали будинок системою каналізації та водопостачання, демонтували аварійні печі і обладнали будинок системою індивідуального опалення, замінили вікна, підлогу, поклали керамічну плитку, паркетну дошку, встановили вхідні та міжкімнатні двері, стіни оздобили пластиковою вагонкою, стелю - гіпсокартоновими плитами, покрили дах над цим приміщенням шифером тощо. Вказані покращення є невіддільними від будинку. З урахуванням того, що покращення в будинку, які є невіддільними від об`єкта нерухомості, проводилися з відома і за згодою ОСОБА_8 , відповідач ОСОБА_1 набула права власності на будинок уже після проведення у ньому капітального ремонту, беручи до уваги їхню переконаність на момент проведення поліпшень у будинку, що саме вони є власниками такого, і відсутності їхньої вини у припиненні їхнього права власності, поліпшення спірного будинку є безпідставно набутими ОСОБА_1 , а відтак, з покликанням на норми ст.ст. 1212-1213 ЦК України просили задовольнити позов. Оскільки частина покращень є речами, віддільними від будинку, а саме, встановлені ними умивальник, унітаз, ванна, вимикачі, розетки, ринви і металеві ворота, які вони придбали і встановили, такі були ними демонтовані.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 в її інтересах та інтересах ОСОБА_5 , треті особи Служба в справах дітей Городоцької районної державної адміністрації Львівської області, Керницька сільська рада Городоцького району Львівської області про зняття з реєстрації та стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 в користь ОСОБА_1 23010,97 грн. завданої майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 144,00 грн.

В решті частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Позов ОСОБА_4 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , третя особа, Керницька сільська рада Городоцького району Львівської області, про стягнення вартості безпідставно набутого майна задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , грошові кошти в сумі 203593.95 грн. за отримання майна без достатньої правової підстави.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 , ОСОБА_7 судовий збір в сумі 551.20 грн.; витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000.00 грн.; витрати, пов`язані із проведенням експертизи в сумі 9152.00 грн.

Заходи забезпечення позову, накладені згідно ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 27.03.2018 р. після набрання рішенням законної сили скасовано.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , вапеляційній скарзі покликається на те, що на початку 2007 року між її чоловіком ОСОБА_8 та ОСОБА_7 була укладена усна угода, відповідно до умов якої ОСОБА_7 вселилась у придатний для проживання спірний будинок. Згідно домовленості між сторонами, замість оплати за проживання в будинку ОСОБА_7 зобов`язувалась витрачати кошти на покращення умов проживання у житловому будинку, проведення ремонтних робіт та облаштування прибудинкової території. Зокрема,була домовленість для зручності користуватися туалетом не на подвір`ї, а облаштування унітаза та ванни в будинку, проведення санітарної побілки з елементами нанесення шпаклівки, звід по приміщенням будинку труб газопостачання до кахельних добротних печей,оскільки газова труба була підведена під будинок, з одночасним влаштуванням газового лічильника, проведення інших робіт в межах суми за найм житла. Ринкова ціна у 2007 році за найм житлового будинку з господарськими будівлями по с. Мавковичі становила 150-200 дол. США. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, була відкрита спадкова справа і лише під час оформлення у нотаріуса права спадкування на майно було встановлено, що ОСОБА_7 у змові з Керницькою сільською радою одержала за її особистими заявами від органу самоврядування два рішення про визнання за нею права власності на спірний будинок по АДРЕСА_1 . Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 19.06.2013 року дії ОСОБА_7 та сільської ради визнані незаконними, а рішення органу самоврядування та свідоцтво про право власності видане на ім`я ОСОБА_7 на будинок АДРЕСА_1 скасовані (справа №1305/1969/12, 2/441/85/2013). Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року ОСОБА_7 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виселено з будинку АДРЕСА_1 (справа №441/914/15ц 2/441/435/2015) і актом державного виконавця від 25 травня 2016 року засвідчено виселення ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 з будинку, належного ОСОБА_1 . Зазначає, що під час виселення ОСОБА_7 та ОСОБА_4 зі спірного будинковолодіння демонтували та вивезли металеві ворота з фірткою, всю систему опалення включаючи котел опалення, батареї, труби, кахельні печі опалення, та кахельну кухню, унітаз, ванну, світильники, розетки, включателі, електродріт, міжкімнатні двері, пошкодили оштукатурені стіни у всіх кімнатах, пошкодили керамічні плитки в кухні, знищили частину підлоги в двох кімнатах, зняли з будинку ринви, жолуба, труби для строку. Також зазначає, що до вселення ОСОБА_7 у будинок, ОСОБА_8 до будинку була підведена труба з водою та обладнана біля будинку яма з бетону для злиття каналізації. Подружжя ОСОБА_4 по договору з ОСОБА_8 провели по будинку водяну трубу та влаштували в приміщенні туалет і ванну кімнату. Дерев`яний туалет на подвір`ї знесли і вигрібну яму засипали. При виселенні з будинку відповідачі забрали з собою унітаз, ванну, а дерев`яний туалет з вигрібною ямою не відновили. Це ж стосується і опалення, оскільки відповідачі самочинно знесли дві кахельні печі і одну кахельну кухню, які були в хорошому робочому стані та на момент їх вселення в будинок зауважень у них не викликали, але згодом знесли пічки та кухню і взамін поставили електрогазовий котел опалення. Під час виселення позивачі розібрали котел опалення разом з трубами, батареями опалення і усім начинням та вивезли з будинку, залишивши будинок без опалення. На частину викраденого майна ОСОБА_1 заявила позов до ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про відшкодування збитків на суму 87136,00 грн. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що попередніми судовими рішеннями Городоцького району Львівської області, Апеляційного суду Львівської області та судом касаційної інстанції встановлено, що подружжя ОСОБА_4 незаконно проживали у спірному будинку, при цьому не сплачуючи ОСОБА_1 кошти за своє проживання в будинку, завдаючи пошкоджень будинку, викрадення майна з будинку та створивши заборгованість за спожитий газ та електрику. Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Також рішення суду оскаржили ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , вапеляційній скарзі покликаються на те, що під час розгляду судом першої інстанції даного позову встановлено що спірний будинок потребував ремонту. Зокрема, показаннями свідків, які суд взяв до уваги, встановлено, що у будинку декілька років ніхто не проживав, будинок був занедбаний, потребував ремонту, мав старі дерев`яні вікна, стару підлогу, пічне опалення, вбиральню на подвір`ї. Після вселення у будинок апелянти за власні кошти провели у будинку капітальний ремонт, газифікували будинок, обладнали будинок системою каналізації та водопостачання, демонтували старі кахельні печі і обладнали будинок системою індивідуального опалення, замінили вікна, підлогу, поклали керамічну плитку, паркетну дошку, встановили вхідні та міжкімнатні двері, стіни оздобили пластиковою вагонкою, стелю - гіпсокартоновими плитами, покрили дах над цим приміщенням шифером. Таким чином, за час проживання у спірному будинковолодінні за період 1,5-2 роки, апелянти зробили капітальний ремонт в будинку, під час виселення демонтували та забрали усі покращення у будинку, які були віддільними від будинку, інші - невіддільні покращення на суму, згідно висновку експерта, 203 539,95 грн., залишились у будинку та у власності ОСОБА_1 , які підлягають поверненню за рахунок набувача. Враховуючи наведене просять рішення суду в частині задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , пояснення представника ОСОБА_4 , ОСОБА_7 - ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Рішення суду оскаржується ОСОБА_1 лише в частині відшкодування ОСОБА_7 , ОСОБА_4 88256.97 грн. майнової шкоди, а відтак законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в частині решти вимог ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Так, ішенням Городоцького районного суду Львівської області від 19.06.2013р., що набрало законної сили 26.12.2013 року), позов ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконними та скасовано рішення 8-ої сесії 5-го скликання Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області № 103 від 26.06.2007р. та рішення № 47 від 24.07.2007р. виконавчого комітету Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, видане Керницькою сільською радою Городоцького району Львівської області 27.08.2007р. на ОСОБА_7 , у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , треті особи ОСОБА_12 , Керницька сільська рада Городоцького району Львівської області, про захист інтересів добросовісного учасника цивільних відносин і визнання дійсним договору купівлі-продажу будинковолодіння відмовлено.

Як встановлено рішенням, ОСОБА_7 у 2006 році разом з сім`єю вселилася з дозволу ОСОБА_8 у житловий будинок по АДРЕСА_1 і в листопаді цього ж року зареєструвалася у будинку разом із дочкою ОСОБА_5 .

Судом першої інстанції безспірно встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , який набула в порядку спадкування після смерті чоловіка, ОСОБА_8 ..

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 26.10.2015 р. позов ОСОБА_1 задоволено, виселено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з житлового будинку на АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Як зазначено в акті державного виконавця від 25.05.2016р., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 рішення Городоцького районного суду Львівської області від 26.10.2015 року виконали добровільно та виселилися з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Звернення з позовом позивачка ОСОБА_1 обгрунтовувала тим, що відповідачі завдали їй майнової шкоди, оскільки ними за час проживання були проведені ремонтні роботи, певні поліпшення умов проживання, однак при виселенні частина цих поліпшень, які були віддільними від будинку, вони забрали, що призвело до пошкоджень стін будинку, окрім цього, ними не було відновлено опалення в будинку, не було відновлено дерев`яну вбиральню.

Відповідно до частини 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі позовної заяви ОСОБА_1 , долучених до матеріалів справи доказів, на підставі показань свідків, судом першої інстанції встановлено, що в той час, коли ОСОБА_7 , ОСОБА_13 з дітьми вселились у житловий будинок АДРЕСА_1 , житловий будинок в цілому потребував ремонту, будинок був занедбаний, так як у ньому декілька років ніхто не проживав, у ньому були старі дерев`яні вікна та підлога, пічне опалення, вбиральня на подвір`ї, будинок не був газифікований, не було підведено воду та каналізацію, потребувала заміни електропроводка.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка ОСОБА_14 покликається на завдання їй відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_4 матеріальної шкоди внаслідок демонтажу існуючих на момент вселення відповідачів у будинку дерев`яних вікон та дверей, кахельних печей, заміною підлоги, інше, та неприведення будинку до попереднього стану після їх виселення, понесення нею витрат на роботи по відновленню попереднього стану, на підтвердження яких долучила рахунок № 155 від 30.08.2016 р. на суму 1060,00 грн. (т. 1 а.с. 22), рахунок № СФ-0000188 від 31.08.2016 р. на суму 10350,00 грн. (т. 1 а.с. 191), рахунок № РМ-(3)263717 від 23.11.2018 р. на суму 10480 (т. 2 а.с. 118), а відтак суд першої інстанції дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 23010.97 грн. завданої майнової шкоди, оскільки саме такий розмір майнової шкоди доведено позивачкою ОСОБА_1 належними та допустимими доказами.

Наведене спростовує доводи апелянта ОСОБА_1 про понесення нею значно більших витрат, а її твердження про понесення витрат на відновлення попереднього стану будинковолодіння в розмірі 87136.00 грн., є голослівними, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами, що відповідно до ст. 1166 ЦК України є обов`язком позивача.

Оскільки відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а позивачкою ОСОБА_1 підтверджено належними та допустимими докази завдання майнової шкоди в розмірі 23010.97 грн., відтак обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 цієї суми коштів на відшкодування майнової шкоди.

Зважаючи на те, що згідно акту державного виконавця, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виселилися із будинку АДРЕСА_1 від 25.05.2016р., а за квітень 2016 р. за будинком наявна заборгованість за газопостачання у сумі 1049,38 грн. та станом на листопад 2015 р. за електроенергію у сумі 71,59 грн., що по суті не заперечували відповідачі, слід погодитись з висновками суду першої інстанції, що такі також підлягали стягненню з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Статтею 1212 ЦК України врегульовано випадки набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов : набуття або збереження майна, набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою за рахунок іншої, шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи, обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на остороні потерпілого, відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи провочином.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття або збереження майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За вимогами ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та стягуючи на їх користь 203593.95 грн., суд першої інстанції виходив з встановлених судом першої інстанції обставин справи, зокрема з того, що після вселення у будинок сім`я ОСОБА_4 , за власні кошти провела у будинку капітальний ремонт, газифікували будинок, обладнали будинок системою каналізації та водопостачання, демонтували старі кахельні печі і обладнали будинок системою індивідуального опалення, замінили вікна, підлогу, поклали керамічну плитку, паркетну дошку, встановили вхідні та міжкімнатні двері, стіни оздобили пластиковою вагонкою, стелю - гіпсокартоновими плитами, покрили дах над цим приміщенням шифером.

Проведення зазначених поліпшень у житловому будинку АДРЕСА_1 , позивачка ОСОБА_1 не заперечувала.

Оскільки ОСОБА_7 у 2007 р. рішенням органу місцевого самоврядування оформила право власності на вищевказаний будинок на своє ім`я, і разом з чоловіком, вважаючи себе власниками житлового будинку, а не наймачами, проводили ремонтні роботи та поліпшували умови проживання у ньому, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який не погодився з доводами ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_4 проживали у житловому будинку АДРЕСА_1 , як квартиранти, наймали спірний житловий будинок, плату за проживання не платили, а за рахунок цих коштів повинні були ремонтувати житловий будинок, поліпшувати умови проживання у ньому

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять укладеного між ОСОБА_8 , а в подальшому між ОСОБА_1 , як власниками будинку, та ОСОБА_7 , ОСОБА_4 договору найму житлового будинку АДРЕСА_1 , який відповідно до ч.1 ст. 811 ЦК України повинен укладатися письмовій, а не усній формі, який би містив умову договору про те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , як наймачі, не сплачують плату за житло, а за рахунок плати за житло проводять поліпшення у житловому будинку та прибудинковій території..

Судовим експертом Мельник О.П. під час дослідження житлового будинку АДРЕСА_1 встановлено обсяг усіх виконаних робіт по влаштуванню покращень в будинку, які детально відображені у висновку експерта № 30-17 від 09.03.2018 р. судової будівельно-технічної експертизи, а також згідно кошторисних розрахунків № 1 та № 2 визначено вартість таких робіт станом на час проведення дослідження у сумі 203593,95 грн. та зазначено, що вказані поліпшення в даному житловому будинку проводились після 2006 року та є невіддільними від будинку.

Висновки, зазначені у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 30-17 від 09.03.2018 р., експерт Мельник О.П. підтримав в суді апеляційної інстанції, такі не були спростовані представниками ОСОБА_1 належними та допустимим доказами.

Апелянт ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала іншого висновку на спростування висновків експерта Мельника О.П. , не зверталася до суду з клопотанням про призначення такої експертизи, не скористалася наданим їй ст. 106 ЦПК України правом на проведення експертизи на її замовлення.

З огляду на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 проживали у житловому будинку АДРЕСА_1 , вважаючи себе власниками будинку, за час проживання протягом 1,5-2 років зробили капітальний ремонт в будинку, під час виселення демонтували та забрали усі покращення у будинку, які були віддільними від будинку, інші - невіддільні покращення на суму, яка згідно з висновком експерта становить 203539.95 грн. залишились у будинку та у власності ОСОБА_1 , а отже, вірним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що саме таку суму коштів слід стягнути з власника житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що в даному випадку у зв`язку з наявністю договірних відносин, не може бути застосована стаття 1212 ЦК України, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , ОСОБА_4 відсутні договірні відносини, а посилання ОСОБА_1 про укладеність між ними усного договору найму житлового приміщення не є доказом наявності між ними договірних відносин.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в т.ч., витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із проведенням експертизи.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А відтак, з врахуванням вищенаведеного, враховуючи надані сторонами докази на підтвердження понесених ними судових витрат, які суд вважав належними та допустимими, суд першої інстанції правильно, з врахуванням вищезазначених норм права правильно вирішив питання щодо розподілу стягнення судових витрат.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційні скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 29 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04.09.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Цяцяк Р. П.