КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 757/48897/16-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Новак Р.В.

22 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа виконуючий обов`язки начальника філії «Українська залізнична швидкісна компанія» Січкар Анатолій Володимирович про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа виконуючий обов`язки начальника філії «Українська залізнична швидкісна компанія» Січкар А.В. та просив

визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору (контракту) №254/ос від 12.07.2016;

поновити на роботі на посаді;

стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування своїх доводів вказує на недоведеність відповідачем факту систематичних порушень трудових обов`язків та не належне фіксування факту протиправного, винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9439/2020
Зазначає, що суд першої інстанції протиправно дійшов до висновку про наявність вини у діях позивача. Звертає увагу на те, що позивач був звільнений без згоди профспілкового органу, який не погодив подання про звільнення у п`ятнадцятиденний строк зважаючи на те, що з відповідача було витребувано додаткові документи.

Зауважує, що не було обґрунтовано законність застосування відповідачем дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача після закінчення одного місяця з дня його виявлення.

Звертає увагу на те, що пропущення строку звернення до суду відбулось з поважних причин.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Укрзалізниця» - Савка В.В. просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити. Зазначив, що позивач був звільнений за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин. Підставами для застосування такого виду дисциплінарного стягнення стали: Наказ відповідача №7 від 11.01.2016 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та протокольне рішення оперативної наради при заступнику начальника філії з експлуатації від 23.06.2016. Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача є факт порушення ним 07.05.2016 своїх посадових обов`язків. 24.06.2016 філією «Українська залізнична компанія» було направлено подання на Первинну профспілкову організацію «Незалежна профспілка працівників Українська залізнична швидкісна компанія» з проханням погодити звільнення позивача. Але протягом 15 днів належної відповіді від виборного органу профспілки на своє подання адміністрація підприємства не отримала. Вказує, що позивачем та його представником не було надано суду доказів на підтвердження поважності причини пропущення строків позовної давності. Твердження позивача про незнання вимог норм ЦК України щодо підсудності справ не є поважною причиною для поновлення строку звернення до суду, оскільки при поданні позовної заяви до Дарницького районного суду м. Києва позивач скористався послугами фахівця у галузі права, а саме адвоката Міхальова А.О.

У судовому засіданні представник ПАТ «Укрзалізниця» - Савка В.В. заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 , поновлення на посаді, оскільки звільнення позивача з посади відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, а саме за систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 29.05.2013 ОСОБА_1 був прийнятий до Державного підприємства «Українська залізнична швидкісна компанія» на посаду стюарда управління обслуговування пасажирів в поїздах.

01.12.2015 державне підприємство «Українська залізнична швидкісна компанія» було реорганізовано шляхом злиття у публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» та утворено філію «Українська залізнична швидкісна компанія».

Наказом № 7 від 11.01.2016 ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

23.06.2016 була проведена оперативна нарада при заступнику начальника філії з експлуатації та складено відповідний протокол, де зазначено, що було здійснено розбір матеріалів камер відеоспостереження за рейс у добу 07.05.2016 поїзда №734 сполученням Київ - Красноармійськ в складі поїзної бригади старшого стюарда ОСОБА_2 , стюардів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що відображені в рапорті інженера другої категорії ОСОБА_4 та інженера ОСОБА_5 та встановлено порушення в роботі стюарда ОСОБА_1 , а саме: у вагоні №5 під час перевірки проїзних документів у пасажирів місця № 6, 24 та №48 не було перевірено наявність документів, що посвідчують особу; під час здійснення обходів по підзвітним вагонам ховав нагрудний знак бейдж під жилетом, а також не звіряв візуально населеність вагону №5 з МТКД вагону №5 (обхід вагону № 5 о 19 год. 36 хв. здійснював без МТКД); під час перевірки проїзних документів у пасажирів вагону №5 місця №6, 8 та № 24 не перевірено наявність документів, що посвідчують особу; обслуговування кейтеринговою та клінінгової компаніями пасажирів у підзвітних вагонах №4-6 з порушеннями, а саме: офіціанти не використовували одноразові рукавички під час обслуговування пасажирів та знаходились без наявності бейджів; у прибиральника клінінгової компанії відсутній бедж; у пасажирів вагону №5 з місця №24, який здійснив посадку по ст. ім. Т. Шевченко та з місць № 9, 10, що здійснили посадку по ст. Знам`янка не перевірив проїзних документів. Також частково перевіряв проїзні документи та документи, що посвідчують особу у решти пасажирів; пасажира вагона №5, місця №5 та №10 не попередив щодо прибуття до станції призначення Знам`янка. Також не попереджено пасажирів щодо прибуття до станції Олександрія;порушення комплектності фірмового одягу, а саме одягнений у жилетку.

Таким чином, нарадою було вирішено начальнику сектору юридично-правового управління Савці В.В.: підготувати лист-подання на Первинну профспілкову організацію «Незалежна профспілка працівників Українська залізнична швидкісна компанія» про звільнення стюарда ОСОБА_1 за систематичне порушення посадових обов`язків, а саме: робочої інструкції стюарда денних швидкісних поїздів Інтерсіті та Інтерсіті+ пункт 6.1.1 - перевезення безквиткових пасажирів, пункт 6.1.12 - невиконання чи неналежне виконання своїх посадових обов`язків, в тому числі виявлені в процесі перегляду матеріалів камер відеоспостереження, пункт 2.5.8 - порушення комплектності фірмового одягу при посадці, пункт 2.6.2 - незвірка населеності поїзда за допомогою МТКД та не перевірка проїзних документів у пасажирів, пункт 2.6.20 - не контролював рівень якості обслуговування пасажирів працівниками кейтерингової та клінінгової компаній, пункт 2.6.23 - не попередження пасажирів про висадку по станції призначення, пункт 6.1.8 - порушення комплектності встановленого фірмового одягу, відсутність бейджа встановленого зразка. Пункт 3.4 Порядку обходу швидкісних поїздів Інтерсіті та Інтерсіті+ поїзною бригадою стюардів. Корпоративних стандартів обслуговування пасажирів в поїздах денних швидкісних поїздів Інтерсіті+ в частині вимог до зовнішнього вигляду працівників, задіяних в обслуговуванні, абзац 2, абзац 7 (т. 1, а. с. 13-15).

Відповідно до пункту 2.5.8 Розділу «Завдання та обов`язки» робочої інструкції стюарда денних швидкісних поїздів Інтерсіті+ та Інтерсіті затвердженої виконуючим обов`язки начальника філії «Українська залізнична швидкісна компанія» (далі Інструкція) під час посадки пасажирів стюарду заборонено порушувати комплектність фірмового одягу.

Відповідно до пункту 2.6.2 Робочої Інструкції за допомогою МТКД візуально звірити населеність кожного підзвітного вагона, здійснити перевірку наявності в пасажирів проїзних документів, її відповідність даті відправлення поїзда, номеру поїзда, вагона і місця проїзду, а також документів, що посвідчують особу.

Відповідно до пункту 2.6.8 Робочої Інструкції в разі нездійснення контролю електронного проїзного документа «ЕПД» засобами МТКД з тих чи інших причин доповісти про зазначене старшому стюарду, у разі нездійснення поїздки пасажиром з ЕПД доповісти старшому стюарду для подальшого складання Акту невиконання контролю ЕПД. У разі присутності в поїзді пасажира чи пасажирів з обмеженим можливостями доповісти про це старшому стюарду.

Відповідно до пункту 2.6.20 Робочої Інструкції під час здійснення обходу підзвітних вагонів контролювати рівень якості обслуговування пасажирів працівниками кейтерингової та клінінгової компаній, вивчати думку пасажирін щодо комфортності поїздки та рівня роботи обслуговуючого персоналу, а також враховувати побажання пасажирів протягом рейсу.

Відповідно до пункту 2.6.23 Інструкції за 20 хвилин до прибуття на проміжну станцію за допомогою МТКД з`ясувати наявність у закріплених вагонах пасажирів, які виходять, кожного з яких особисто попередити про прибуття на станцію призначення, роз`яснити порядок висадки, проконтролювати готовність пасажира до виходу.

Згідно п. 4.29 Розділу 4 «Повинен знати» Корпоративні стандарти обслуговування пасажирів швидкісних поїздів та Інтерсіті+.

Відповідно до пп. 6.1.1, 6.1.12 розділу 6 «Відповідальність» стюард несе дисциплінарну (адміністративну) відповідальність за порушення трудової дисципліни та положень цієї інструкції у порядку, передбаченому чинним законодавством України, зокрема за перевезення безквиткових пасажирів та неоформленої надлишкової ручної поклажі, невиконання чи неналежне виконання своїх посадових обов`язків, що передбачені цією посадовою інструкцією, в тому числі виявлені в процесі перегляду матеріалів камер відеоспостереження поїздів Інтерсіті та Інтерсіті+.

Згідно п. 3.4 «Порядку обходу швидкісних поїздів Інтерсіті та Інтерсіті+ поїзною бригадою стюардів» затвердженого наказом № 051 від 23.02.2015 за допомогою мобільного терміналу контролю документів (далі - МТКД) візуально звірити населеність кожного підзвітного вагона, здійснити перевірку відповідності зайнятих місць пасажирами відповідно до місць, зазначених у проїзних документах. У разі невідповідності зайнятих місць тактовно з`ясувати наявність проїзних документів у пасажирів, їх відповідність номеру вагона і місця проїзду та вжити всіх необхідних заходів для усунення непорозумінь згідно з вимогами Правил перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Відповідно до абзац 2, розділу «Вимоги до зовнішнього вигляду працівників, задіяних в обслуговуванні пасажирів» Корпоративних стандартів обслуговування пасажирів в поїздах денних швидкісних поїздів Інтерсіті+ (далі Корпоративні стандарти Затверджених першим заступником директора від 30.06.2013 для усіх працівників, які обслуговують денні швидкісні поїзди Інтерсіті обов`язкове носіння бейджа протягом усього рейсу.

Згідно абзацу 7, розділу «Вимоги до зовнішнього вигляду працівників, задіяних в обслуговуванні пасажирів» Корпоративних стандартів комплектність фірмового одягу не може бути порушена у будь-якому разі, лише у літній період можлива відсутність піджака, але за дозволом старшого стюарда і за умови дотримання однакової комплектності всієї бригади стюардів.

Як вбачається з пояснень наданих позивачем щодо порушень посадових обов`язків, під час перевірки проїзних документів у вагоні № 5 у пасажира з місця № 6 ОСОБА_1 попросив пред`явити проїзний документ та документ, що посвідчує особу, на що пасажир пред`явив тільки проїзний документ, а щодо документу, що посвідчує особу пояснив, що документ знаходиться у валізі з речами, який знаходився у багажному відділенні та був заставлений валізами інших пасажирів, щоб не створювати конфліктну ситуацію позивач вирішив не докучати пасажиру та продовжив перевіряти проїзді документи у інших пасажирів. Також у своїх поясненнях позивач не заперечує, що ним не контролювалася робота клінінгової та кейтеренгової компанії, та особисто не попереджалися пасажири про прибуття на станцію призначення (т. 1, а. с. 16-18).

24.06.2016 філією «Українська залізнична компанія» направлено подання на Первинну профспілкову організацію «Незалежна профспілка працівників Українська залізнична швидкісна компанія» з проханням погодити звільнення позивача (т. 1, а. с. 22-23).

08.07.2016 відповідач отримав лист Первинної профспілкової організації «Незалежна профспілка працівників Українська залізнична швидкісна компанія» №28 від 07.07.2016 із зазначенням того, що для прийняття рішення про надання згоди на звільнення позивача у профспілки недостатньо інформації, в зв`язку з чим профспілка просила відповідача надати додаткові документи і повідомила, що до моменту надання запитуваних документів розгляд подання відповідача призупинено, відповідно до протоколу №4 від 02.07.2016 (т. 1, а. с. 24-26, 42-45).

12.07.2016 філією «Українська залізнична швидкісна компанія» листом від 11.07.2016 № 14/1694 було направлено Первинній профспілковій організації «Незалежна профспілка працівників «Українська залізнична швидкісна компанія» запитувані документи (т. 1, а. с. 84-86).

Наказом відповідача № 254/ОС від 12.07.2016 про припинення трудового договору контракту, позивач був звільнений за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин.

Підставами до застосування такого виду дисциплінарного стягнення, стали: Наказ відповідача № 7 від 11.01.2016 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (т. 1, а. с. 57) та протокольне рішення оперативної наради при заступнику начальника філії з експлуатації від 23.06.2016 (т. 1, а. с. 7).

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із відповідним позовом, зазначив, що його звільнення відбулось без згоди профспілкового органу та причини наведені в наказі про звільнення не відповідають дійсним обставинам справи.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 29 КЗпП України на власника (уповноваженого ним органу) покладено обов`язок щодо роз`яснення працівникові до початку його роботи прав та обов`язків, інформування щодо умов праці. Власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (ст. 31 КЗпП України).

Згідно із ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до вимог ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Порушенням трудової дисципліни може бути невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов`язків, недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку чи умов колективного договору.

Наказ роботодавця про застосування стягнення має містити мотивувальну частину з точним та обґрунтованим характером порушення трудової дисципліни. Наказ про застосування до працівника стягнення не може містити стягнень, не передбачених ст. 147 КЗпП України.

Частиною 1 ст. 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Стаття 149 КЗпП України передбачає порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівникам.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем не пізніше одного місяця з дня виявлення проступку (не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці) та не може бути накладене пізніше шести місяців з дня його вчинення.

Таким чином, законодавець обмежив можливість застосування до працівника дисциплінарного стягнення строками, за спливом яких відповідальність не може наставати.

Встановлено, що згідно скарги від 25.11.2015 пасажира ОСОБА_6 , який прямував швидкісним поїздом №731 сполученням Запоріжжя-Київ та виявлених під час перегляду камер відеоспостереження недоліків в роботі стюарда управління обслуговування пасажирів в поїздах ОСОБА_1 під час рейсу поїзда № 731 було встановлено, що ОСОБА_1 порушено пункт 2.5.14 Робочої інструкції стюарда швидкісного електропоїзду Інтерсіті в частині неінформування старшого стюарда ОСОБА_2 щодо допущення порушень пасажирами у вагоні №5 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме, споживання алкогольних напоїв в громадському транспорті, пункт 5.3.1 Інструкції стюарда швидкісного поїзда Інтерсіті+ та Інтерсіті, пункт 7.5 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, що виразилось у незвірці населеності поїзда через МТКД і в результаті чого було допущено до перевезення пасажира, який займав у вагоні місце, що не відповідало вказаному в проїзному документі. Також стюардом ОСОБА_1 порушено вимоги Корпоративних стандартів обслуговування пасажирів денних швидкісних поїздів Інтерсіті+ в частині забезпечення всіх комфортних умов перебування для пасажирів. Не здійснювався контроль за санітарним станом вагонів та туалетних кімнат поїзда, не усувались виявлені недоліки як у вагоні, так і, безпосередньо, біля посадочних місць пасажирів. Не надавались пассажирам додаткові консультації.

За порушення пункту 2.5.14 Робочої інструкції стюарда швидкісного електропоїзду інтерсіті, пункту 5.3.1 Інструкції стюарда швидкісного поїзда Інтерсіті+ та Інтерсіті, пункту 7.5 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, вимог Корпоративних стандартів обслуговування пасажирів денних швидкісних поїздів Інтерсіті+, стюарду управління обслуговування пасажирів в поїздах ОСОБА_1 оголошено догану відповідно до Наказу № 7 від 11.01.2016 (т. 1, а. с. 57).

Відповідно до абзацу 4 пункту 7.3. Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України». Пасажири без проїзних документів чи з недійсними проїзними документами, з прізвищем та іменем у проїзному документі, які не відповідають даним документа, що посвідчує особу (за винятком допущених описок не більше трьох знаків), без документів, що посвідчують особу, з ручною поклажею більше встановлених норм та з перевищенням розмірів, установлених для ручної поклажі, у вагон не допускаються.

У своїх поясненнях позивач не заперечує, що ним не контролювалася робота клінінгової та кейтеренгової компанії, та особисто не попереджалися пасажири про прибуття на станцію призначення.

За таких обставин, протокольним рішенням оперативної наради при заступнику начальника філії з експлуатації від 23.06.2016 було встановлено порушення у роботі позивача (т. 1, а. с. 7).

Згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту

3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов:

порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку;

невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності;

невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним;

враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів;

з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

(Висновок викладений у Постанові ВС від 22.07.2019 у справі № 363/4221/16-ц).

Разом з тим, при застосуванні п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України особливим є систематичне порушення працівником його обов`язків, наявності стягнень за попередні порушення та власне суті посадових/робочих обов`язків, порушення яких може стати підставою для такого звільнення.

Для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер.

При цьому систематичним невиконанням обов`язків вважається саме таке, що вчинене працівником, який вже раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

(Постанова Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 766/7760/17).

Тобто, звільнення за систематичне порушення посадових/робочих обов`язків можливе лише щодо працівників, які вже притягались до відповідальності, однак такі заходи відповідальності не мали належного впливу на працівника та порушення повторилось.

Матеріали справи свідчать, що Наказом відповідача № 254/ОС від 12.07.2016 про припинення трудового договору контракту, позивач був звільнений за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин.

Підставами до застосування такого виду дисциплінарного стягнення, стали: Наказ відповідача № 7 від 11.01.2016 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (т. 1, а. с. 57) та протокольне рішення оперативної наради при заступнику начальника філії з експлуатації від 23.06.2016 (т. 1, а. с. 8), де було зафіксовано декілька порушень вимог посадової інструкції позивача.

Отже, на думку колегії суддів, підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади стало систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про обґрунтованість підстав для звільнення позивача з роботи у зв`язку із систематичним невиконанням трудових обов`язків правильними.

Доводи апеляційної скарги про неналежне застосування до позивача дисциплінарних заходів не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції та ОСОБА_1 не надано жодних доказів на спростування відсутності його винних дій при виконанні трудових обов`язків.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що звільнення відбулось після закінчення одного місяця з дня його виявлення є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Посилання позивача на те, що звільнення відбувалося без згоди профспілкової організації, внаслідок чого суд першої інстанції виніс невірне рішення, колегія суддів також вважає безпідставним.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Частина 7 вказаної норми закону передбачає, що рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтуванної відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно ч. ч. 1, 4, 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено 15-денний термін розгляду виборним профспілковим органом подання адміністрації про звільнення працівника.

Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Частиною 3 ст. 252 КЗпП України, ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілкової спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

З матеріалів справи вбачається, що 24.06.2016 філією «Українська залізнична компанія» направлено подання на Первинну профспілкову організацію «Незалежна профспілка працівників Українська залізнична швидкісна компанія» з проханням погодити звільнення позивача (т. 1, а. с. 22-23).

08.07.2016 відповідач отримав лист Первинної профспілкової організації «Незалежна профспілка працівників Українська залізнична швидкісна компанія» №28 від 07.07.2016 із зазначенням того, що для прийняття рішення про надання згоди на звільнення позивача у профспілки недостатньо інформації, в зв`язку з чим профспілка просила відповідача надати додаткові документи і повідомила, що до моменту надання запитуваних документів розгляд подання відповідача призупинено, відповідно до протоколу №4 від 02.07.2016 (т. 1, а. с. 24-26, 42-45).

12.07.2016 філією «Українська залізнична швидкісна компанія» листом від 11.07.2016 № 14/1694 було направлено Первинній профспілковій організації «Незалежна профспілка працівників «Українська залізнична швидкісна компанія» запитувані документи (т. 1, а. с. 84-86).

Встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2016 зупинено провадження у справі до отримання згоди Первинної профспілкової організації «Незалежна профспілка працівників Українська залізнична швидкісна компанія» на звільнення ОСОБА_1 . Запитано у виборного органу Первинної профспілкової організації «Незалежна профспілка працівників Українська залізнична швидкісна компанія» згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади стюарта управління обслуговування пасажирів в поїздах на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин (а. с. 101-102). Дана ухвала була залишена без змін, відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2017 (т. 1, а. с. 138-140) та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2017 (т. 1, а. с. 194-195).

Первинна профспілкова організація «Незалежна профспілка працівників Українська залізнична швидкісна компанія» відмовила у наданні згоди звільнення ОСОБА_1 з посади стюарта управління обслуговування пасажирів в поїздах на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин, відповідно до протоколу №8 від 21.03.2017 (т. 1, а. с. 143-152).

Таким чином, АТ «Укрзалізниця» не отримала відповідь від профспілки про прийняте рішення у строки встановлені законодавством, чим пропущено строк для надання рішення.

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 26.06.2019 у справі № 204/807/16-ц, суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За наведеного, слід вважати, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору з позивачем.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що не відбулось порушення порядку звільнення позивача, у зв`язку з відсутністю погодження профспілкового органу, оскільки до останнього звертався відповідач, на що не було надано рішення у строки встановлені законодавством.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_1 проведено у відповідності до норм діючого трудового законодавства, а доказів на спростування викладених вище фактів позивачем не надано.

Згідно із статтею 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав.

Поновити на роботі можна тільки працівника, який звільнений незаконно, з порушенням процедури або за межами підстав, передбачених законом або договором, або за відсутності підстав для звільнення.

Якщо працівник звільнений обґрунтовано, з дотриманням процедури звільнення, підстав для поновлення його на роботі немає.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулось із дотриманням вимог законодавства, тому відсутні правові підстави щодо його поновлення на попередній роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За наведеного, враховуючи відсутність неправомірного звільнення позивача, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції посилався на пропущені строки позовної давності позивача звернення із відповідною заявою до суду.

Разом з тим, при розгляді справи, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій встановлено відсутність порушення прав позивача, а тому відповідні строки не підлягають застосуванню.

Зазначене посилання є некоректним, однак не може бути підставою для скасування рішення, враховуючи правильність встановлення обставин справи, надання їм оцінки та прийняття обґрунтованого рішення.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24.09.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова