ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №592/2468/20

Номер провадження 22-ц/816/1887/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 березня 2020 року в складі судді Алфьорова А.М., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», мотивуючи вимоги тим, що він перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання». 25.06.2019 року його було звільнено в зв`язку з переводом до ПАТ «Сумське НВО», але повного розрахунку з ним проведено не було. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 21968 грн. 03 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 34773 грн. 68 коп. та додатково за час до прийняття рішення суду, виходячи з розміру середнього заробітку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 21968 грн. 03 коп.

Стягнуто з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2019 року по 18.03.2020 року в сумі 38544 грн. 32 коп. з послідуючим утриманням всіх податків і обов`язкових платежів.

Стягнуто з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у встановлені строки не виплачував заробітну плату, внаслідок чого перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі, в розмірі 21968 грн. 03 коп. Також підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

В апеляційній скарзі ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення з товариства середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши суму стягнення з 21968 грн. 03 коп. до 12521 грн. 06 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачу, після його звільнення було проведено виплату заробітної плати і станом на 16.03.2020 року, тобто до винесення судового рішення, заборгованість товариства із виплати заробітної плати перед ним склала 12521 грн. 06 коп., що підтверджується довідкою товариства від 16.03.2020 року. Зазначає, що суд безпідставно розглянув справу до закінчення встановленого товариству строку на подання до суду відзиву та відповідних доказів.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 7-9).

Згідно з наданим позивачем розрахунковим листом за червень 2019 року, виданим йому роботодавцем, заборгованість перед ним підприємства із заробітної плати склала 21968 грн. 03 коп. (а.с. 10).

У відповідності до положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом ст.ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача на своєчасне отримання заробітної плати за виконану ним роботу порушено з боку відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приймаючи ухвалу від 27.02.2020 року про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції надав відповідачу час на надання відзиву, разом з відповідними доказами, протягом 15 днів з дня отримання ним вказаної ухвали. (а.с. 14).

Копію ухвали про відкриття провадження по справі відповідач отримав 05.03.2020 року (а.с. 16).

За правилами ч. 3 ст. 83 ЦПК України, відповідач, повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

З огляду на те, що позивачем було отримано оскаржувану ухвалу 05.03.2020 року, то останнім днем встановленого судом процесуального строку для подання відзиву разом з відповідними доказами є 20.03.2020 року, однак судом першої інстанції було вирішено справу 18.03.2020 року, тобто в строки менші, ніж надано судом відповідачу часу для подання до суду відзиву разом з усіма необхідними доказами по справі.

За таких обставин, колегія суддів визнає поважними викладені в апеляційній скарзі причини пропуску відповідачем процесуального строку для подання доказів по справі до суду першої інстанції та приймає до уваги в якості доказу по справі надану ним довідку про заробітну плату ОСОБА_1 від 16.03.2020 року.

Таким чином, визначаючи розмір заборгованості із заробітної плати в сумі 21968 грн. 03 коп судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 , відповідачем вже була перерахована частина заробітної плати.

Як вбачається з доданої відповідачем довідки про заробітну плату ОСОБА_1 від 16.03.2020 року, заборгованість відповідача станом на 16.03.2020 року складає 12521 грн. 06 коп., однак судом першої інстанції при вирішенні справи вказану обставину враховано не було.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що резолютивну частину рішення суду першої інстанції на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України необхідно змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 12521 грн. 06 коп.

Як визначено частиною 2 ст.117 КЗпП якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки розрахунку визнає орган, який виносить рішення по суті спору.

Проте, при вирішенні питання розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку судом першої інстанції не було враховано вже виплачену суму заборгованості по заробітній платі до ухвалення рішення, у зв`язку з чим помилково задовольнив позов повністю, тому колегія суддів враховуючи приписи частини 2 ст. 117 КЗпП визнає за необхідне зменшити і присуджену суму до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 38544грн 32 коп. до 15000 грн.

У відповідності до положень ч. 9 ст. 141 ЦПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, оскільки спір виник щодо порушення права ОСОБА_1 з боку відповідача на своєчасне отримання нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за виконану позивачем роботу, то колегія суддів вважає покласти повністю витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» при подачі апеляційної скарги.

Щодо розподілу судових витрат за розгляд справи судом першої інстанції, то в цій частині рішення ухвалено з дотриманням ч.1 ст. 141 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів визнає, що доводи апеляційної скарги заслуговують уваги і змінює рішення суду першої інстанції, зменшивши суму заборгованості по заробітній платі до 12521 грн. 06 коп., а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку до 15000 грн.

Вирішуючи питання касаційного оскарження, апеляційний суд керувався висновками ЄСПЛ, який у справі «Азюковська проти України» (заява № 2693/18) який визнав неприйнятною заяву про оскарження відмови Верховного Суду переглянути рішення попередніх судів через малозначність справи, що виникла з трудових правовідносин. Суд не знайшов порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки спір стосується саме виплат у трудових правовідносинах, тому, відповідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України, апеляційний суд визнає дану справу малозначною через незначну її складність.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 березня 2020 року змінити, виклавши абзац другий і третій резолютивної частини рішення одним абзацом у такій редакції:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 12521 грн 06 коп. і середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 15000 грн з послідуючим утриманням всіх податків та обов`язкових платежів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина