КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року

м. Київ

справа №372/357/19

провадження №22-ц/824/10620/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф. Махлай Л.Д.

секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2

на рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2020 року у складі судді Кравченка М.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення до квартири, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 : виділити у спільне користування позивачу та її малолітній дочці ОСОБА_3 житлові кімнати площею 17,4 кв.м (НОМЕР_3 плану квартири) та 12,3 кв.м (№ НОМЕР_1 плану квартири); виділити у користування відповідачу ОСОБА_2 житлову кімнату площею 13,3 кв.м (№ НОМЕР_2 плану квартири); коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню та лоджію залишити у спільному користуванні сторін.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок смерті чоловіка ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру, придбану подружжям під час шлюбу 22 грудня 2017 року.

У зв`язку з тим, що відповідач успадкував ј частину квартири відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 листопада 2018 року, дане майно належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності.

Зазначала, що відповідач чинить останній перешкоди у користуванні квартирою та обмежує доступ до неї, у зв`язку з чим існує необхідність встановити порядок користування спільним майном.

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив вселити його у квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач за первісним позовом, як власник частини вказаної квартири, має право проживати в ній, проте позивач за первісним позовом обмежує ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_5 доступ до даного майна, крім того не сплачує житлово-комунальні платежі.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2020 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено повністю.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 07 липня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ОСОБА_1 не допускає ОСОБА_2 до квартири, що є предметом спору, не надає ключі від вказаного майна та чинить перешкоди у користуванні останнім, у зв`язку з чим існує необхідність вселення апелянта до даного спірного майна у судовому порядку.

Звертає увагу суду на те, що позивач за первісним позовом не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_6 .

Позивач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Позивач у судове засідання не з`явилася, свого представника не направила, причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до положень частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності особи, що не з`явилася.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2020 року ОСОБА_2 оскаржується лише в частині відмови у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 про вселення до квартири, а тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження здійснення ОСОБА_1 останньому перешкод у користуванні житлом, які свідчили б про наявність будь-яких перешкод у володінні та користуванні квартирою, тому його позов не підлягає задоволенню.

Проте, з таким висновком суду колегія не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , від шлюбу в них народилась дочка ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження.

22 грудня 2017 року за час шлюбу ОСОБА_4 було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , про що свідчить договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим номером 2927.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі 1/2 квартири АДРЕСА_1 , яку прийняли в 1/4 частці його дружина ОСОБА_1 , в 1/4 частці дочка ОСОБА_7 та в 2/4 частках його батько ОСОБА_2 , у тому числі з урахуванням 1/4 частки, від якої відмовилась мати спадкодавця ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , розмір частки - 5/8, ОСОБА_2 , розмір частки - 2/8, ОСОБА_7 , розмір частки - 1/8.

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи від 19 березня 2018 року, виданих виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстровані у спірній квартирі АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , посилаючись на те, що ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , а саме не пускає його в квартиру та не надає ключі від квартири, просив усунути перешкоди у користуванні майном, власником частини якого він є, шляхом вселення останнього до спірної квартири.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналіз цих норм законодавства доводить, що власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Ці конституційні положення пов`язані із принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права передбачає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як роз`яснено у п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Під час розгляду справи судом першої інстанції заслухано покази свідків.

Так, свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що покійний ОСОБА_4 з дочкою хотів жити в квартирі та купував квартиру для сім`ї. Вказав що, відповідач у поганих відносинах із позивачем, через що позивач була вимушена виїхати з квартири, тому він допомагав їм вивозити меблі з квартири.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що є подругою позивача з 2005 року, вони куми, у 2017 році позивач ОСОБА_1 з покійним чоловіком хотіли купити квартиру в Українці для проживання, у відповідача є власний будинок.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою, власником ј частини якої є ОСОБА_2 .

З пояснень як позивача, так і відповідача, наданих у судових засіданнях та у письмовому вигляді, убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як співвласники спірної квартири, в указаній квартирі не проживають, оскільки не можуть дійти згоди щодо порядку користування останньою. При цьому, і позивач і відповідач мають інше житло. Сторони посилалася на те, що неодноразово зверталися до правоохоронних органів із заявами про вчинення кримінального правопорушення з приводу спірної квартири. Позивач у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначила, що побоюється віддавати ключі свекру, у зв`язку з тим, що може вже не попасти у спірну квартиру.

Таким чином, колегія доходить висновку, що між сторонами по справі дійсно існує спір щодо квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні ним права користування власністю, а саме, не надає ключі від квартири, власником ј частини якої є ОСОБА_2 , а отже наявні підстави для задоволення позовних вимог про вселення ОСОБА_2 до спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, залишив поза увагой факт чинення ОСОБА_1 ОСОБА_2 перешкод у здійснення права користування спірною квартирою, у зв`язку з чим дійшов передчасного та помилкового висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним по справі доказам та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261,50 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення до квартири - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення до квартири - задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261,50 грн.

Постанова набираєзаконної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Повний текст судового рішення складено «23» вересня 2020 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай