Дата документу 15.09.2020 Справа № 332/2074/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/2074/17 Головуючий у 1 інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-ц/807/2458/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Першої Запорізької державної нотаріальної контори про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Першої Запорізької державної нотаріальної контори про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . В липні 2017 року позивачу стало відомо, що незадовго до своєї смерті його батько набув права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на території Донецької області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Для отримання спадщини позивач не зміг у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, оскільки він не був обізнаний про наявність спадкового майна, а також про те, де це майно знаходиться.

ОСОБА_3 вважав причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини поважними та на цій підставі просив визначити йому додатковий строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2017 року позов задоволено. Надано ОСОБА_3 додатковий строк тривалістю три місяці для прийняття спадщини та подання заяви про прийняття спадщини до органів нотаріату після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позов та визначаючи позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 пропустив строк для подачі такої заяви з поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, істотними труднощами. Судом першої інстанції також встановлено, що згідно заповіту від 24 грудня 2007 року ОСОБА_4 все своє майно заповідав своєму сину ОСОБА_3 .

На вказане рішення, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 особи, які не брали участь у справі подали апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2017 року, та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що за життя спадкодавця останній повідомив членів родини про існування заповіту на користь позивача, проте надалі, з відома спадкодавця між позивачем, його братом ОСОБА_2 та їх матір`ю ОСОБА_1 було погоджено, що все спадкове майно залишить ОСОБА_1 . Саме з цих причин учасники справи не подавали заяви про прийняття спадщини. У 2017 році відносини між ОСОБА_3 та його матір`ю ОСОБА_1 погіршилися, і позивач порушив домовленість. Зазначають, що позивач не довів обставин, на які посилався у позові, окрім цього матеріали справи не містять відомостей про наявність майна спадкодавця на території Донецької області. Навпаки, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається що за спадкодавцем зареєстровано права власності на два об`єкта нерухомості. Зазначене мано придбане ОСОБА_4 і ОСОБА_1 під час шлюбу, а тому Ѕ частина взагалі не повинна включатися до спадкової маси. Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що має право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатний спадкоємець першої черги. Скаржники зазначають, що спадкоємцями першої черги, згідно зі ст. 1261 ЦК України, є позивач, його мати ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_2 . Таким чином, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 порушує права на спадщину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не відкривалася, а отже скаржники до нотаріуса за прийняття спадщини не зверталися. Крім того, оскаржуваним рішенням не вирішено питання про права та обов`язки скаржників. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надано доказів того, що рішення суду по цій справі перешкоджає реалізації їх прав на прийняття спадщини у встановленому законом порядку. З огляду на зазначене, ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2017 року без змін.

Від Першої Запорізької державної нотаріальної контори на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просять постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явились, відповідно до частини 2 статті 372 Цивільного процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_5 заявив клопотання про приєднання до матеріалів справи документів, а саме: копію будинкової книги за адресою АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_3 у позовній заяві зазначив в якості адреси свого місця проживання, ОСОБА_3 ніколи не проживав, зареєстрований не був; копію витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що 03 липня 2018 року до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява від гр. ОСОБА_1 про те. що 07 липня 2014 року невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи майном гр. ОСОБА_4 ; копію ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2020 року; копії ухвал про повернення заявникові позовної заяви по справі № 332/1900/17 та про відмову у відкритті провадження по справі № 332/2075/17. Колегією суддів в судовому засіданні вказане клопотання задоволено.

Відповідно до ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи та (або) обов`язки мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судом встановлено, що за життя померлий ОСОБА_3 склав заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті заповідав все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, а також все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право ОСОБА_3 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що свідчить видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЗМУЮ свідоцтво про смерть, актовий запис № 5702 від 03 вересня 2014 року (а.с. 2).

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно, що належало спадкодавцю на день смерті.

Встановлено також зі свідоцтва про народження від 27 листопада 1973 року серії НОМЕР_1 та зі свідоцтва про народження від 29 грудня 1966 року серії НОМЕР_2 що померлий ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 3, 55).

З копії свідоцтва про шлюб від 06 листопада 1965 року серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 06 листопада 1965 року зареєстрували шлюб (а.с. 56).

З витягу зі Спадкового реєстру № 48751540 вбачається, що спадкова справа після померлого ОСОБА_4 не заводилась (а.с. 13).

З листа Першої Запорізької державної нотаріальної контори від 27 липня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_3 повідомлено, що оскільки він не звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини у строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, та не проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, ОСОБА_3 вважається таким, що не прийняв спадщину. Роз`яснено, що згідно ст. 1272 ЦК України, за позовною заявою, додатковий строк для прийняття спадщини може бути встановлений судом (а.с. 16).

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину (частина перша статті 1272 ЦК України).

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Визначаючи спадкоємцю додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись до нотаріальної контори, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272), а також за відсутності інших спадкоємців, які б могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини ОСОБА_3 посилався на те, що йому було невідомо про те, що незадовго до своєї смерті його батько ОСОБА_3 набув право власності на нерухоме майно, яке знаходиться на території Донецької області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Отже, внаслідок знаходження майна на території проведення АТО, позивач дізнався про його наявність після спливу встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Суд першої інстанції, з урахуванням Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» від 14.11.2014 № 875/2014, згідно якого діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях припинено, зазначені обставини визнав поважними та дійшов висновку про поновлення наявність підстав для надання ОСОБА_3 додаткового строку для прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що майно, зареєстроване за спадкодавцем було придбано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в період шлюбу, а тому Ѕ частина цього майна не повинна включатися до спадкової маси, не можуть бути прийняті колегіє суддів, є передчасними з огляду на наступне.

За змістом підпункту 2.1 пункту 2 глави 10 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі, зокрема, поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини.

У справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини питання про речове право на спадщину не вирішується, а лише надається спадкоємцю можливість, у разі надання належних доказів про перешкоди у поданні відповідної заяви, прийняти спадщину, яка може складатися з будь-якого майна.

Тобто рішенням суду першої інстанції позивачу лише дозволено розпочати спадковий процес шляхом подання заяви про прийняття спадщини для заведення спадкової справи, суд не вирішував питання про належність позивачу нерухомого майна.

З огляду на наведене, також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що оскаржуване рішення має наслідки порушення права на спадщину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Колегія суддів роз`яснює, що ОСОБА_1 , вважаючи себе особою, яка має право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатна вдова згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України, за наявності належних та допустимих доказів, не позбавлена можливості звернутись до нотаріальної контори, та у випадку відмови до суду з позовом про встановлення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Як вже зазначалось, судом апеляційної інстанції встановлено, що ні після смерті спадкодавця у передбачений законом строк,ні на момент ухвалення оскаржуваного рішення ,ані на час перегляду рішення в апеляційному порядку, будучі обізнаними про смерть спадкодавця, наявність заповіту та волю спадкодавця, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались,тому не входять до кола спадкоємців яки прийняли спадщину і не можуть вважатися належними відповідачами ,як повинні були бути залучені до розгляду вказаної справи.

Доказів, що ОСОБА_1 або ОСОБА_2 постійно проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, внаслідок чого вважаються такими, що прийняли спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, суду не надано.

Отже, з доданих до апеляційної скарги документів та матеріалів справи не встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в установленому законом порядку прийняли спадщину за законом після померлого ОСОБА_3 . Такі обставини не було встановлено й під час розгляду скарги в суді апеляційної інстанції.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для надання додаткового строку для прийняття спадщини не спростовують, а зводяться виключно до констатації порушення їх прав на спадщину. При цьому, предметом судового розгляду було питання визначення ОСОБА_3 додаткового строку для прийняття спадщини, а не права на спадщину.

Документи, долучені за клопотанням представника скаржників у судовому засіданні також не впливають на суть вирішеного спору.

Посилання представника скаржників на розгляд справи судом першої інстанції з порушенням правил територіальної підсудності також не знайшли свого підтвердження, в силу ч. 2 ст. 27 ЦПК України, та з огляду на те, що позовна заява містить вимоги немайнового характеру, а отже правила виключної підсудності на цей спір не розповсюджуються.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 23 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: