Справа № 716/951/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.09.2020 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючої судді - Пухарєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кульки О.М.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі по тексту -ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 42617,25 грн. та 1921 грн. судового збору.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 27.04.2016 р. між позивачем та ОСОБА_1 укладено Договір позики №34543 в електронній формі (далі по тексту - Договір позики), згідно з умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 1000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути позику на протязі 14 днів та сплатити проценти за користування позикою.

Відповідно до п.1.5 Договору позики сторони погодили, що нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов:

- 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30,00 грн. за перший день користування позикою;

- 1,9% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.2 цього Договору;

- 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.

Станом на 13.05.2019 відповідач взяті на себе зобов`язання по Договору позики не виконала, у зв`язку з чим у останньої згідно умов договору виникла заборгованість в сумі 42 617,25 грн., з яких: 1000 грн. - основний борг; 20 812,20 грн. - заборгованість по відсоткам; 20 805 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Представник відповідача ОСОБА_2 , у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 29.10.2019, заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що жодної позики в електронній формі ОСОБА_1 не укладала, а про наявність Договору позики, укладеного 27.04.2016 ніби-то між нею та ТОВ «ВЕЛЛФІН», вона дізналася лише 09.08.2019, після того як отримала пакет документів із Заставнівського районного суду. На підтвердження неукладання вказаного Договору позики зазначив, що відповідач не має навиків користування комп`ютером, ноутбуком чи будь-якою подібною технікою, крім того, такі терміни як «електронний ключ», «позика в електронній формі» та «електронна пошта» вона чує в перший раз, а тому не розуміє яким чином могла укладатися дана позика. Також звернув увагу суду на те, що у приєднаній до позовної заяви в якості доказу «Заявки відповідача для отримання позики» з особистого кабінету на сайті https://creditup.com.ua міститься фотографія з її особистого життя та копія 2 та 3 сторінок паспорта громадянина України іншої особи серії НОМЕР_1 , а також запис про те, що на момент укладення Договору позики відповідач працювала в ресторані «Хрещатик», який не відповідає дійсності, що спростовується записом в її трудовій книзі, яка додається до відзиву, а тому вказані відомості не можуть бути покладені в основу як доказ. Крім того, представник відповідача ставить під сумнів той факт, що ОСОБА_1 укладала даний договір позики посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутнє платіжне доручення на підтвердження отримання нею коштів.

18.12.2019 від представника відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява, в якій він просить застосувати до спірних правовідносин, передбачений статтею 257 ЦК України, трирічний строк позовної давності, оскільки термін повернення коштів згідно умов Договору позики №34543 від 27.04.2016 закінчився 11.05.2016, відповідно трирічний строк позовної давності сплив 11.05.2019. В той час як позивач звернувся до суду 13.05.2019.

Заперечуючи проти застосування строку позовної давності, представник позивача Терно О.В. у своєму запереченні, поданому до суду 04.02.2020, зазначив, що строк позовної давності відраховується від дня останнього платежу, вчиненого позичальником на погашення суми заборгованості, який в даному випадку було здійснено відповідачем 16.05.2016. З урахуванням наведеного зазначив, що трирічний строк позовної давності сплив 16.05.2019, а тому позивач звернувся до суду із даним позовом в межах строку позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача Терна О.В. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. В подальшому в судові засідання, які неодноразово призначалися судом в режимі відеоконференції, не з`являвся, у зв`язку із чим розгляд справи проведено без участі представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили суд відмовити у їх задоволенні, застосувавши до спірних правовідносин позовну давність.

Вислухавши доводи сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень статті 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей - стаття 1047 ЦК України.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 3 вересня 2015 року (далі Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону №675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 Закону №675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону №675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ "ВЕЛЛФІН" є юридичною особою, яка діє на підставі Статуту та зареєстроване як фінансова установа відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Основним видом діяльності ТОВ "ВЕЛЛФІН" є кредитування, що підтверджується випискою є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.11).

Наказом директора ТОВ "ВЕЛЛФІН" № 2-1 від 27 жовтня 2015 року затверджені Правила надання грошових коштів у вигляді позики ( далі по тексту - Правила) (а.с.14-26).

Вказані Правила перебувають в загальному доступі, розміщені на офіційному веб-сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН» https://creditup.com.ua та в розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Так, згідно п.4.1. Правил заявник, що має намір отримати позику проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на Сайті Товариства.

Згідно п.4.2 Правил заявник для оформлення позики здійснює оформлення Заявки на Сайті Товариства шляхом заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

27.04.2016 ОСОБА_1 у встановленому п. п. 4.1, 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики оформила на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН» заявку для отримання позики у розмірі 1000 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просила перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайту товариства (а. с. 27-33). В свою чергу ТОВ «ВЕЛЛФІН» прийняло позитивне рішення та 27.04.2016 через систему платежів ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів за допомогою сервісу Platon, здійснило переказ грошових коштів в сумі 1000 грн. на платіжну картку відповідача (а.с. 44).

Відповідно до п. 1.1 Договору позики №34543 від 27.04.2016 (далі по тексту - Договору), позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом.

Пунктами 1.3, 1.4 Договору встановлено, що позика надається строком на 14 днів, а дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, є датою укладення договору.

Відповідно до п.1.5 Договору сторони погодили, що нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов:

- 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30,00 грн. за перший день користування позикою;

- 1,9% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.2 цього Договору;

- 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.

Доказом підтвердження отримання ОСОБА_1 коштів є повідомлення від 13.05.2019 ТОВ «Платежі Онлайн», згідно якого 27.04.2016 через систему прийому платежів «Platon» було проведено успішно видачу займу в розмірі 1000 грн. на сайті CREDITUP.COM.UA, копія якого міститься в матеріалах справи, в якому зазначається сума коштів, власник картки, номер картки, код авторизації, номер транзакції в системі (а. с. 41).

Доказів на спростування вказаних обставин стороною відповідача суду надано не було.

Відтак, з урахуванням встановлених фактичних обставин судом встановлено, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору позики №34543 від 27.04.2016, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено що, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до умов Договору сторони досягли згоди, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків - пункт 3.1. Договору.

Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 11.05.2016 в сумі 1277 грн., з яких 277 грн. сплата процентів за користування позикою за період з 27 квітня 2016 року по 11 травня 2016 року (а.с. 41-42 ).

Як на підставу позовних вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН» посилалося на те, що зобов`язання за договором позики від 27.04.2016 відповідач належним чином не виконав, тому наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості у вищевказаному розмірі.

Із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що станом на 13.05.2019 за позичальником обліковується прострочена заборгованість в сумі 42 617,25 грн. (а.с. 43), з яких:

- 1000 гривень - заборгованість за основною сумою позики;

- 20 812,20 гривень - заборгованість за відсотками;

- 20 805,00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов' язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1000 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 27.04.2016 по 11.05.2016 в сумі 277 грн.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1000 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 27.04.2016 по 11.05.2016 в сумі 277 грн. є доведеною, проте не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність до заявлених позовних вимог в цій частини.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Аналогічний строк позовної давності передбачений і договором №34543 від 27.04.2016, який укладено сторонами (а.с. 34-42).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідається або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08.11.2017 по справі № 6-2891цс16 до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Обчислюючи початок строку позовної давності, суд виходить зі строку дії договору позики від 27.04.2016, який закінчився 11.05.2016. При цьому, суд бере до уваги, що ОСОБА_1 , здійснивши 16.05.2016 платіж на суму 326,75 грн. на виконання кредитних зобов`язань, перервала перебіг позовної давності і з 17.05.2016 він розпочався заново та відповідно закінчився 18.05.2019.

З врахуванням наведеного та часу звернення позивача до суду із позовом, який був поданий до поштового відділення 24.05.2019, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності.

Дату фактичного надходження до поштового відділення конверту, в якому позивач надсилав до суду матеріали даної позовної заяви, підтверджує етикетка із штрихкодовим ідентифікатором на конверті (а.с.57), на якій вказується дата одержання, а саме 24.05.2019, відповідним поштовим відділенням такого відправлення.

Вказане, в свою чергу спростовує доводи позивача щодо звернення ним до суду з позовом про стягнення заборгованості за Договором позики №34543 від 27.04.2016 в межах строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При таких обставинах, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом та процентами, нарахованими у межах строку дії договору позики, у загальній сумі 1277 гривень у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

В задоволенні позовної вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими позивачем за період часу після закінчення строку договору суд відмовляє, виходячи з наступного.

За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 34543 від 27.04.2016 ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а остання зобов`язувалася повернути надану позику у повному обсязі 11.05.2016.

Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 11.05.2016. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки.

Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за користування позикою в сумі 41340,20 грн. включає період з 12.05.2016 по 13.05.2019, який виходить за межі строку кредитування.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки, тому заявлена позикодавцем ТОВ «ВЕЛЛФІН» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та прострочених відсотках за користування позикою за період з 12.05.2016 по 13.05.2019 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору позики № 34543 від 27.04.2016, позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 гривні, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №351 від 10.06.2019, на зазначену суму (а.с.63).

За загальним правилом, особі, якій відмовлено у задоволенні її позовних вимог, судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складання повного тексту рішення суду 18.09.2020.

Суддя О. Пухарєва