Справа № 954/257/20
Номер провадження 2/954/107/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 рокусмт Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Каневського В.О.,

за участю секретаря судового засідання Білоїд Т.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Нововоронцовка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В обґрунтування позову посилався на ту обставину, що 24.07.2019 року близько 18 год. 07 хв. на автомобільній дорозі М-12 Стрий-Знамянка 405 км+700 м водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Voolkswagen Sharan» н.з. НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos» н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а водії матеріальні збитки. Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.12.2019 року вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, знайшла своє доведення у судовому засіданні, однак провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Транспортний засіб відповідача був застрахований, тому ПрАТ «УСК КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАС ГРУП» перераховало позивачу 7243,65 грн з урахуванням франшизи у розмірі 2000,00 грн. Оскільки шкода відшкодована не в повному обсязі, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 2000,00 грн та судові витрати у розмірі 2840,80 грн, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.

Відповідач надав відзив, за яким позов не визнав та посилався на ту обставину, що постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 11.12.2019 року він оскаржує, як винесену незаконно. Також зазначав, що позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, крім оскаржуваної постанови на інші докази не посилався та їх не надав, відтак позов є необґрунтованим. Тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судове засідання позивач не з`явився, надав суду пояснення щодо предмета позову та просив судове засідання, призначене на 24.09.2020 року проводити без його участі.

У судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував та надав пояснення, за якими визнав позовні вимоги, щодо стягнення матеріальної шкоди за завдані джерелом підвищеної небезпеки збитки не заперечував.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що за постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.12.2019 року вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, знайшла своє доведення у судовому засіданні, однак провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.6-7). Постановою Вінницького апеляційного суду у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 11.12.2019 року про закриття провадження у справі відмовлено; апеляційну скаргу повернуто.

Отже, постанова Вінницького районного суду Вінницької області від 11.12.2019 року набрала законної сили, не змінена та не скасована, а відтак вина ОСОБА_1 встановлена судовим рішенням, яке є обов`язковим для врахування при розгляді вказаного спору у силу припису ч.4, 5 ст.82 ЦПК України.

Відповідач, заперечуючи у відзиві проти позовних вимог, також посилався на ту обставину, що позивач обґрунтовував свої вимоги виключно на підставі постанови у справі про адміністративне правопорушення, не надаючи інших доказів, про що суд зазначає наступне. Виходячи із положень ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено не з його вини. Відповідач доказів, які б спростовували заподіяння ним шкоди джерелом підвищеної небезпеки до відзиву не надав. Разом з тим, у ході судового розгляду справи проти задоволення позову не заперечував.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки ОСОБА_2 встановлена, відповідачем не спростована та не оспорюється.

Вирішуючи питання про розмір шкоди, яка підлягає стягненню, суд враховував наступне.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

За ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За розрахунком ПрАТ Української страхової компанії «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАС ГРУП», яка є страховиком відповідача ОСОБА_1 , ремонтна калькуляція автомобіля «Daewoo Lanos» н.з. НОМЕР_2 за №19-240637 від 06.08.2019 року становить 9243,65 грн (а.с.55-58).

З виписки за карткою, виданою на ім`я ОСОБА_2 за період з 16.08.2019 року по 16.08.2019 року вбачається надходження коштів у розмірі 7243,65 грн 16.08.2019 року безготівкове зарахування. Коментар до платежу: KNiaZha VlieNNA INShURANS HRUP U Vidshkod.zh.strakh.aktu 37 vid 15.08.19 k/r 5168 **** **** 3710,Sirkiza M.I., IPN .20001 (а.с.59).

За повідомлення ПрАТ Української страхової компанії «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАС ГРУП», франшиза становить 2000,00 грн (а.с.60).

Щодо розміру завданих збитків, суд керувався постановою Верховного суду від 06 липня 2018 року у справі №924/675/17, за якою звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Враховуючи, що матеріали справи містять підтвердження надходження коштів на рахунок позивача, тому розмір завданих збитків є доведеним. Отже, за вказаних обставин суд вважає доведеним розмір франшизи 2000,00 грн, відтак позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди у вказаному розмірі підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суму судових витрат у розмірі 2840,80 грн, суд керувався наступним.

За договором про надання правової допомоги від 03.01.2020 року, ОСОБА_4 прийняв на себе зобов`язання надання правової допомоги ОСОБА_2 (а.с.134). За квитанцією до прибуткового касового ордера №94100220 від 14.02.2020 р. ОСОБА_4 прийняв від ОСОБА_2 2000,00 грн (дві тисячі гривень) на підставі договору №1 від 03.02.20 року (а.с.137). З акту №ПЄ-000001 від 14.02.2020 вбачається розрахунок вартості робіт (а.с.136). За квитанцією №2 від 22.02.2020 року, ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн. Отже, розмір судових витрат, які поніс позивач становить 2840,80 грн.

За ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позов підлягає задоволенню, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми судових витрат у розмірі 2840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень) та судові витрати у розмірі 2840,80 грн (дві тисячі вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду через Нововоронцовський районний суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 25.09.2020 року.

СуддяВ.О. Каневський