Провадження №22-ц/812/1651/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 вересня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

за участі позивачки ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 , представника третьої особи - Давидович І.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №472/875/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу, яку постановив Веселинівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Чаричанського Павла Олексійовича у приміщенні цього суду 20 серпня 2020 року, повний текст якої ухвалений того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області та орган опіки та піклування - Веселинівська районна державна адміністрація Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2020 р. ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу 08 серпня 2020 року змінила прізвище на « ОСОБА_1 », а.с. 22) через свого представника - адвоката Чабанову А.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Позов мотивувала тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2019 року у справі № 472/838/18, і є батьками малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначеним рішенням у справі № 472/838/18 також було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 із його батьком - ОСОБА_3 .

Посилаючись на та, що позивачка не погодилась із такими обставинами та докладала зусиль для устабільнення свого життя, облаштування житла, має постійну роботу та заробіток, змінився її сімейний стан, просила суд визначити місце проживання їх з відповідачем сина з матір`ю.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 20 серпня 2020 р. відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвала суду мотивована тим, що є передбачені пунктом 2 частини 1 статті 186 ЦПК України підстави для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки Веселинівським районним судом Миколаївської області розглядалась цивільна справа №472/838/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Веселинівської райдержадміністрації Миколаївської області, про розірвання шлюбу і про визначення місця проживання малолітньої дитини, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Веселинівської райдержадміністрації Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини, та 07 лютого 2019 року винесено рішення по даній справі, яким визначено місце проживання дитини з батьком ОСОБА_3 . Рішення суду набрало законної сили 12 березня 2019 року.

Отже даний спір вже був вирішений і є таке, що набрало законної сили, судове рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав.

В апеляційній скарзі представник позивачки адвокат Чабанова А.О. вказує, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції є передчасним, оскільки ОСОБА_1 у позовній заяві посилалась на нові фактичні обставини, які не були предметом розгляду у справі №472/838/18, а саме - зміни у сімейному стані (укладання нового шлюбу), сприятливі та стабільні умови для проживання дитини (постійне місце проживання, офіційне працевлаштування, наявність стабільного доходу, можливість дитини через вік висловити прихильність та відношення до батьків), наміри надати висновок служби у справах дітей Веселинівської селищної ради, нове нормативне обґрунтування позову - посилання на рішення ЄСПЛ.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Статтею 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, в тому числі, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в силу положень статті 379 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд вважав, що для цього є передбачені пунктом 2 частини 1 статті 186 ЦПК України підстави.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Пунктом 2 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Підстава позову - це фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивача, та з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення з нею місця проживання малолітнього сина ОСОБА_6 , який проживає з батьком - відповідачем ОСОБА_3 .

Права та обов`язки батьків та дітей, зокрема щодо участі у вихованні та визначенні місця проживання дитини, а також порядок вирішення спорів щодо реалізації таких прав та обов`язків визначені СК України.

Згідно із положеннями статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 150 СК України визначені наступні обов`язки батьків: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частинами 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень статті 161СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, чинним законодавством чітко визначений порядок визначення спорів батьків щодо місця проживання дитини та обставини, які підлягають з`ясуванню при вирішенні таких спорів.

Як убачається з рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2019 року по справі № 472/838/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Веселинівської райдержадміністрації Миколаївської області, про розірвання шлюбу і про визначення місця проживання малолітньої дитини, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Веселинівської райдержадміністрації Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з нею та зустрічний позов про визначення місця проживання дитини з батьком, суд відмовив у позові ОСОБА_1 та задовольнив зустрічний позов, яким визначив місце проживання дитини ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_3 . При цьому суд послався на вік малолітнього ОСОБА_6 , який на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, утримує його, здійснює за ним догляд та має найбільш сприятливі умови для проживання та розвитку дитини, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Також суд виходив з того, що на час вирішення спору не встановлено, що проживання дитини з матір`ю позитивно сприятиме розвитку дитини як психологічному так і фізичному, оскільки мати на час розгляду спору не має постійних та сприятливих умов для проживання та розвитку дитини, а також, що батько не перешкоджає матері спілкуватись з сином, дитина не має контакту з матір`ю та різка зміна постійного місця проживання дитини може негативно вплинути на його психологічний стан.

Між тим, відповідно до позовних вимог про визначення місця проживання сина з матір`ю ОСОБА_1 , заявлених у справі, яка розглядається, позивачка просила про визначення місця проживання дитини з нею, посилаючись на нові обставини, які склалися після ухвалення судом рішення у справі № 472/838/18: зміну у сімейному стані (укладання нового шлюбу), наявність постійної роботи, заробітку та житла, можливість дитини через вік висловити прихильність та відношення до батьків.

Таким чином підстави позову у справі, яка переглядається, тобто фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивачки, є відмінними від фактичних обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала позовні вимоги у справі № 472/838/18.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що норми СК України не містять заборони, що у разі зміни фактичних обставин батьки дитини не можуть знову ініціювати у суді справу про визначення місця проживання дитини.

Оскільки підстави позовів у справі, яка переглядається, та у справі № 472/838/18 не є тотожними, відсутні передбачені пунктом 2 частиною 1 статті 186 ЦПК України для відмови у відкритті провадження у справі.

За такого суд дійшов помилкового висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 1 статті 186 ЦПК України підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Враховуючи, що ухвала суду прийнята з порушенням вимог процесуального права її в силу пункту 4 статті 379 ЦПК України необхідно скасувати, направивши справу до того ж суду для продовження розгляду.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом рішення суду не змінювалось і не приймалося нове, відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 20 серпня 2020 року скасувати, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області та орган опіки та піклування - Веселинівська районна державна адміністрація Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю направити до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_____________________________________________

Повний текст постанови складений 29 вересня 2020 року