Єдиний унікальний номер: 223/450/20
Провадження номер: 2/223/245/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Буцькій С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про відшкодування моральної шкоди та середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про відшкодування моральної шкоди та середнього заробітку.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 21 серпня 2006 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та 12 березня 2020 року його було звільнено внаслідок невідповідності стану здоров`я виконуваній роботі. З позивачем 16 липня 2019 року з вини відповідача стався нещасний випадок, згідно акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 16 липня 2019 року основною технічною причиною настання нещасного випадку є незадовільний технічний стан, у тому числі: виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікації, території; конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність транспортних засобів; недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки. Внаслідок нещасного випадку ОСОБА_1 отримав вторинно відкритий перелом обох кісток лівої гомілки в нижній третині зі зміщенням відламків, рвана рана нижньої третини гомілки, множинні садна гомілки, ушиб, ссадна, підшкірна гематома лівої стопи. Після отриманої травми позивач змушений був тривалий час знаходитись на стаціонарному лікуванні, проходити численні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. По даній травмі 12 березня 2020 року МСЕК первинно встановлено позивачу 40 % втрати професійної працездатності і третю групу інвалідності. У результаті зазначеної травми позивачу заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікуванні та до цього часу ОСОБА_1 не може вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчував фізичні страждання, обумовлені важкістю травми, почуття страху за майбутнє своє та своєї сімї, психологічний дискомфорт і значн порушення спокою. Втрата працездатності на 40% та третя група інвалідності викликали у позивача додаткові переживання тому що в ході лікування відчував негативні наслідки травми: постійні болі у ногах, болі у нижній частині тіла, втрата межливості довгий час рухатись самостійно, постійні болі під час незначних навантажень, роздратованість та загальна слабкість, все це змінило звичайні умови життя ОСОБА_1 , що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Виходяич із глибини, характеру та тривалості душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 100000,00 гривень.

Окрім того, відповідач має перед позивачем заборгованість із заробітної плати, що складається з нарахованої, але не виплаченої компенсації за невикористану відпустку, вихідну допомогу при звільненні та допомогу при виході на пенсію у сумі 31983,59 гривень. Згідно розрахункового листка, отриманого від роботодавця, у березні 2020 року при звільненні ОСОБА_1 , останньому до виплати підлягали 52693,83 гривень. Позивачем 13 травня 2020 року була отримана виплата у сумі 20710,24 гривень, жодних інших виплат до теперішнього часу останній не отримував. Заробітна плата ОСОБА_1 відповідано до розрахункових листків та індивідуальних відомостей про застраховану особу за травень 2019 року складала - 20429,74 гривень, за червень - 13403,88 гривень. Середньоденна заробітна плата позивача становить 867,53 гривень ((20429,74 гривень + 13403,88 гривень) / (21+18) = 867,53 гривень). При звільненні позивача, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку здійснив не в повному обсязі, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України, а саме виплата середнього заробітку за весь час затримки по дату ухвалення судового рішення з розрахунку 867,53 гривень за кожен день затримки.

Тому, позивач просить суд стягнути з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» моральну шкоду у розмірі 100000,00 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку по дату ухвалення судового рішення з розрахунку 867,53 гривень за кожен день затримки та заборгованість розрахунку при звільненні, що складається з нарахованої, але невиплаченої компенсації за невикористану відпустку, вихідну допомогу при звільненні та допомогу при виході на пенсію у сумі 31983,59 гривень.

Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 07 серпня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 07 жовтня 2020 року (а.с. 66).

Пізніше від представника позивача ОСОБА_2 на адресу суду надійшла письмова заява про уточнення позовних вимог, згідно з якою 19 серпня 2020 року на картковий рахунок позивача надійшли кошти від відповідача у сумі 31983,59 гривень, що є заборгованість по заробітній платі, що складається з нарахованої, але не виплаченої компенсації за невикористану відпустку, вихідну допомогу при звільненні та допомогу при виході на пенсію, які у відповідності до ст. 116 КЗпП України, мали бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При звільненні позивача, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку здійснив не в повному обсязі, а тому є підстави для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки з 04 червня 2020 року (наступний день, після отримання вимоги про розрахунок) по 19 серпня 2020 року (день фактичного розрахунку) з розрахунку 867,53 гривень за кожен день затримки, що складає 65064,75 гривень (75 днів * 867,53 гривень = 65064,75 гривень). Тому, представник позивача просить суд уточнити вимоги позову, стягнути з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 04.06.2020 року по 19.08.2020 року у розрахунку 867,53 гривень за кожен день затримки, що складає 65064,75 гривень (а.с. 72-73).

Від відповідача на адресу суду надійшли відзиви на позов, згідно з якими ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» зазначає, що ОСОБА_1 було звільнено з підприємства наказом №51-к від 16 березня 2020 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю стану здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи. Сума до сплати, яка належала позивачу на час звільнення становила 52693,83 гривень. Остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 19 серпня 2020 року. Так, джерелами виплати заробітної плати працівникам ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» є кошти державного бюджету та кошти від реалізації вугільної продукції. Заборгованість позивача може бути погашена тільки за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції. Таким чином, підприємство розрахувалось з позивачем 19 серпня 2020 року.

У зв`язку з відсутністю у підприємства грошових коштів на виплату заробітної плати та введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі з підприємством за поставлену вугільну продукцію з боку покупців, ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не мало можливості розрахуватись з позивачем у строки визначені ст. 116 КЗпП. Тому, відповідач посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, та заявляючи про не співмірність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з сумою заборгованістю перед позивачем, оскільки така заборгованість виникла з причин, які не залежать від підприємства, відповідач просить суд зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на п`ятдесят відсотків.

Окрім того, у відзиві відповідач зазначає, що згідно узагальненого аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди роботодавцем завданої робітнику у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, так сума стягнення за кожні 10% втрати працездатності складає по 3000,00 гривень. На даний час підприємство знаходиться в край тяжкому фінансовому стані, наявність заборгованості за відвантажену вугільну продукцію не дає змоги підприємству в першу чергу своєчасно сплачувати заробітну плату. Введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року різко погіршило фінансовий стан підприємства, тому стягнення в повному обсязі пред`явленої суми моральної шкоди призведе до ще гіршого стану підприємства. Тому, відповідач просить суд рішення в частині стягнення моральної шкоди прийняти згідно норм діючої практики

Відповідач просив суд справу розглянути без участі представника ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (а.с. 77, 90-91).

Від представника позивача на адресу суд у надійшла відповідь на відзив на позов, згідно з якою представник позивача ОСОБА_2 зазначає, що твердження відповідача, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є співмірним, оскільки заборгованість перед позивачем відсутні на час розгляду справи, не є підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У зв`язку зі сплатою роботодавцем 19 серпня 2020 року всіх належних сум при звільненні ОСОБА_1 , позивачем було уточнено позовні вимоги, оскільки період затримки належних звільненому працівникові сум складає 75 днів, виплата середнього заробітку за весь час затримки з 04.06.2020 року по 19.08.2020 року з розрахунку 867,53 гривень за кожен день затримки, складає 65064,75 гривень. Зазначений розрахунок відповідачем у відзиві не оспорюється. Окрім того, у зв`язку з нещасним випадком, що стався 16 липня 2019 року, основною технічною причиною настання якого є незадовільний технічний стан, позивачем отримана травма, в результаті якої МСЕК первинно встановлено позивачеві 40 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. ОСОБА_1 зазнав значного фізичного болю, який продовжується і зараз, та душевних страждань, а тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та відповідає нормам законодавства. Тому, представник позивача просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 84-85).

Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило.

Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 21 серпня 2006 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений 12 березня 2020 року наказом № 51-к від 16 березня 2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 22 березня 1996 року (а.с. 13-16).

Як вбачається з Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 16 липня 2019 року об 11 годині 10 хвилин в Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» ОСОБА_1 внаслідок зазначеного нещасного випадку отримав травму та останньому встановлено діагноз: вторинно відкрити перелом обох кісток лівої гоміки в нижній третині зі зміщенням відламків; рвана рана нижньої третини гомілки; множинні садна гомілки; ушиб, ссадна, підшкірна гематома лівої стопи. Причинами настання даного нещасного випадку визнано: незадовільний технічний стан, у тому числі виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території; конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність транспортних засобів; недосконалість технологічного процесу, його відповідність вимогам безпеки, тощо (а.с. 19-31).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №416855 від 12 березня 2020 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №088135 від 12 березня 2020 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності з 10 березня 2020 року до 01 квітня 2022 року за наслідками трудового каліцтва від 16 липня 2019 року. Встановлено ОСОБА_3 третю групу інвалідності.

Визначена потреба позивача у медикаментозному, санітарно-курортному лікуванні, ортопедичному взутті та тростині, що також підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда №200 від 12 березня 2020 року (а.с. 17, 18, 32-36).

Відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 15 березня 2011 року та серії НОМЕР_3 від 30 жовтня 2006 року позивач має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 37, 38).

Відповідно до розрахункових листів ОСОБА_1 за травень 2019 року нараховано позивачу заробітну плату у розмірі 20429,74 гривень, а за червень 2019 року останньому нараховано заробітну плату у розмірі 13403,00 гривень. За березень 2020 року ОСОБА_1 нараховано заробітної плати у розмірі 66083,72 гривень (а.с. 41).

Згідно Індивідуальної відомості про застраховану особу, що наявні в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за останні два повні місяці перед звільненням, ОСОБА_1 отримав від Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» заробітну плату у розмірі: за січень 2020 року - 15337,25 гривень, за лютий 2020 року -19068,76 гривень (а.с. 42-46).

Представник позивача ОСОБА_2 зверталась до директора ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» з адвокатським запитом щодо отримання довідки про нараховані суми, належні працівникові ОСОБА_1 при звільненні, та про сплачені останньому суми, належні йому при звільнення. Повідомити чи вся сума, належна працівникові при звільненні, була виплачена. Зазначений запит підприємство отримало 29 травня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 48, 49).

Представник позивача ОСОБА_2 зверталась до директора ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» з вимогою про здійснення з ОСОБА_1 розрахунку при звільненні у повному обсязі (а.с. 50).

Згідно актів про початок цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, від 25 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року через відсутність розрахунків збоку ДП «Даржвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства (а.с. 78-81, 92-95).

Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що ОСОБА_1 дійсно працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений з підприємства 12 березня 2020 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. В день звільнення з останнім не було проведено повного розрахунку всіх належних йому сум, остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 19 серпня 2020 року, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданих суду позові, відзивах на позов, відповіді на відзив на позов.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок нещасного випадку на виробництві, пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та суттєвими фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, кардинальне погіршення життєвих умов, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП.

Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням.

Вирішуючи питання щодо стягнення з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Судом встановлено, що позивач був звільнений з роботи наказом № 51-к від 16 березня 2020 року, а тому січень та лютий 2020 року є місяцями, які передували звільненню та враховуються для розрахунку середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу - ОСОБА_1 , останній за два повні місяці перед звільненням, фактично пропрацював 41 робочих днів, його загальний заробіток за вищезазначений період становить 34406,01 гривень (15337,25 гривень (заробітна плата за січень 2020 року) + 19068,76 гривень (заробітна плата за лютий 2020 року) = 34406,01 гривень). Отже, середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 839,17 гривень (34406,01 гривень / 41 робочих днів = 839,17 гривень).

Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача.

Позивачем визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за час розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи, за період з наступного дня, після отримання відповідачем вимоги про здійснення розрахунку з позивачем, а саме з 04 червня 2020 року по день здійснення повного фактичного розрахунку з позивачем - 19 серпня 2020 року, становить 65064,75 гривень, яку останній вираховував виходячи з 75 робочих днів, за які має бути оплачений середній заробіток, та середньоденного заробітку - 867,53 гривень, однак даний розрахунок містить арифметичні помилки.

Так, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме, за заявлений позивачем період з 04 червня 2020 року по 19 серпня 2020 року, який підлягає відшкодуванню позивачеві Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» становить 44476,01 гривень (53 робочих дні х 839,17 гривень = 44476,01 гривень), а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що підприємством дійсно не було вчасно виплачено належних позивачеві сум у день звільнення, але вина підприємства у такій бездіяльності відсутня, оскільки на підприємстві було введено простій через припинення постачання електроенергії, а також наявність численних боргів перед підприємством через несплату за поставлене вугілля. Однак, суд критично ставиться до вищезазначених посилань відповідача, оскільки ОСОБА_1 виконував покладені на нього трудові зобов`язання, а Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», здійснюючи підприємницьку діяльність, не виконало свої зобов`язання перед звільненим працівником, а відсутність у підприємства грошових коштів не може бути підставою для невиплати працівникові заробітної плати та/або сум належних при звільнені.

Окрім того, відповідач у відзиві на позов не визначає, які саме заходи були вжиті підприємством для здійснення щонайшвидшої виплати звільненому працівникові належних йому сум та узгодження з останнім можливого часу/графіку проведення такої виплати.

Більш того, суд вважає необхідним зауважити, що на час звільнення ОСОБА_1 сума нарахованої та несплаченої відповідачем заробітної плати позивача складала 52693,83 гривень, про що зазначає відповідач у відзивах на позов. Остаточний розрахунок з позивачем за усіма належними йому на час звільнення сумами було здійснено лише за час розгляду справи, а саме 19 серпня 2020 року. Тому, суд приходить до висновку, що при стягненні з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 44476,01 гривень буде в повній мірі дотримано балансу та принципу співмірності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наданої до суду квитанцій про сплату №65840 від 03 серпня 2020 року ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову у сумі 840,80 гривень.

Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову ОСОБА_1 , суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, 574,74 гривень (44476,01 грн.* 840,80 грн. / 65064,75 грн. = 574,74 грн.).

Окрім того, згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди, а останній у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 200,00 гривень (20000,00 грн.* 1000,00/ 100000,00 = 200,00 грн).

Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 47, 116, 117, 153, 237-1 КЗпП України, п. п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 82, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про відшкодування моральної шкоди та середнього заробітку, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи у розмірі 44476 (сорок чотири тисячі чотириста сімдесят шість) гривень 01 (одна) копійка.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , втрати зі сплати судового збору у розмірі 574 (п`ятсот сімдесят чотири) гривні 74 (сімдесят чотири) копійки.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаске №1» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 200 (двісті) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області Дочинець С.І.