Справа № 297/433/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., за участю секретаря: Адамчо К.С., представника первісної позивачки ОСОБА_1 за ордером - адвоката Мензак Ю.Ю., відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , його представника за ордером - адвоката Борисов І.В., представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору за зустрічним позовом органу опіки та піклування Берегівської районної державної адміністрації - за довіреністю Німець А.П., розглянувши у судовому засіданні об`єднану цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментівта зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки і піклування Берегівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 24 липня 2015 року, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Берегівського районного управління юстиції у Закарпатській області, зроблений актовий запис за №76 (а.с. 5).

В шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, відновлення її дошлюбного прізвища «Ур» та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень щомісячно і до досягнення нею повноліття, зазначивши, що спільне життя з відповідачем не склалось, так як у них різні погляди на сімейні цінності, шлюб, родину. У постійному стресі, напрузі та криках неможливо виховати та виростити здорову дитину. Така ситуація негативно впливає на здоров`я та психологічно-моральний стан як позивачки так і їхньої доньки. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Дитина проживає разом з нею, позивачкою, та перебуває на повному її утриманні, а відповідач, як батько належним чином не допомагає ні у вихованні, ні в матеріальному забезпеченні дитини. Відповідач ухиляється від своїх прямих обов`язків та належно не дбає про доньку та не надає жодної фінансової допомоги, однак його доходи є несистематичними та на даний час він їздить на заробітки за кордон, тому позивачка просить стягнути аліментів на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень щомісячно і до досягнення нею повноліття

Ухвалою судді Берегівського районного суду від 11.03.2020 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та призначено її до розгляду по суті на 06.04.2020 року.

Далі, ухвалою суду від 06.04.2020 року на підставі ч. 4 ст. 193 ЦПК України у зв`язку з поданням зустрічного позову, ухвалено перейти до розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів за правилами загального позовного провадження, а справу призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження.

03 квітня 2020 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Борисовим І.В. через канцелярію суду було подано зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 . Так, в зустрічному позові вказано, що під час спільного проживання у сторін неодноразово траплялися сварки та скандали, по причині того, що відповідачка є вкрай конфліктною, неврівноваженою, імпульсивною особою, здатною до раптових проявів невмотивованої агресії, а характерною для неї є емоційна нестабільність, у зв`язку з цим позивач переїхав до своїх батьків в с. Батрадь, де і проживає біля двох років.У зв`язку із матеріальною необхідністю ОСОБА_2 тимчасово виїхав закордон на заробітки для повноцінного матеріального стану та розвитку доньки. Однак до виховання дитини відповідачка віднеслась несерйозно, негативно, травмуючи її психічний стан та завдаючи фізичного болю останній. Під час перебування за кордоном ОСОБА_2 відповідачка погрожувала, що якщо він не буде надавати кошти на утримання доньки, вона буде знущатися над нею. В подальшому скинула через додаток «Вібер» на мобільний телефон відео, як вона знущається над їх спільною донькою та наносить їй побої.Після чого, позивач по зустрічному позову, відразу заявив до правоохоронних органів, та на сьогоднішній день порушене кримінальне провадження відносно матері дитини, а його визнано представником потерпілої малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Донька знаходилася на реабілітації в Батівській школі-інтернаті у зв`язку з порушенням психіки.ОСОБА_2 , як батько, переконаний, що донька повинна проживати разом з ним. Проживати з донькою позивач має намір в будинку своїх батьків, які не заперечують цього, та при потребі останьому будуть допомагати у вихованні онуки. Позивач має дохід від сезонних заробітків, працюючи на будівельних роботах, є людиною психічно адекватною, спокійною, врівноваженою, відповідальною.

Ухвалою Берегівського районного суду від 14 травня 2020 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини було об`єднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів(а.с. 45-46).

03 червня 2020 року до суду надійшов відзив первісної позивачки ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву, в якій остання просила відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 є особою, якій не можна довірити виховання дитини. Так, вона зазначила, що з відповідачем з жовтня 2018 року остаточно припинили спільне проживання та вона переїхала жити до своєї матері в смт. Батьово. Спільне життя з відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 було непростим, оскільки останній зловживав спиртними напоями, є залежним від азартних ігор, через, що мав постійні борги. Крім цього, ОСОБА_2 немає постійної роботи, а тому не зможе належно виховувати доньку. Стосовно відео про побиття доньки, долученого до позовної заяви, ОСОБА_1 зазначає, що це не вона на ньому та виглядає як якась інсинуація, щоб її підставити та вона ніколи не била свою доньку. У лютому 2020 року обманним шляхом працівники поліції разом із працівницею служби у справах дітей забрали у неї доньку, пригрозивши кримінальною відповідальністю, якщо вона намагатиметься її забрати назад. Близько трьох місяців дитина знаходилась у Батівській школі-інтернаті, після чого її забрав батько, однак так як дитина постійно плакала та просилася назад до неї, тому вона, ОСОБА_1 , її забрала знову до себе. ОСОБА_2 стабільної роботи, та відповідно, стабільного заробітку, не має. До доньки відноситься агресивно, ніякої любові та ласки не проявляє. Первісна позивачка ОСОБА_1 просила в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Ухвалою суду від 29.07.2020 року закрито підготовче засідання та призначено об`єднану цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментівта зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки і піклування Берегівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитиниза правилами загального позовного провадження до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 первісний позов підтримала, а зустрічний позов заперечила.

Представник позивачки за первісним позовом ОСОБА_4 пояснив, що спільне життя сторін не склалось, тому вони проживають окремо, а отже є всі підстави для розірвання шлюбу. Донька сторін ОСОБА_3 проживає з матір`ю, тому є всі підстави для стягнення аліментів з батька, який не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки. Зустрічний позов представник вважав, що необґрунтований, у відповідності ч. 2 ст. 161 СК України дитина не може бути передана проживати з батьком, який самостійного доходу не має. Завдавання психологічного або фізичного насилля матір`ю доньці є неправдою, тому посилання відповідача в зустрічному позові необґрунтовані. ОСОБА_1 має постійне місце роботи, позитивно характеризується, а відповідач ОСОБА_2 зловживає алкоголем, схильний до азартних ігор, має непогашені кредити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 свій зустрічний позов підтримав, первісний позов в частині розірвання шлюбу визнав, а в частині стягнення аліментів заперечив.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 зустрічний позов підтримав, а первісний позов в частині розірвання шлюбу також просив задовольнити, а щодо стягнення аліментів заперечив.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Берегівської РДА в судовому засіданні висновок органу опіки та піклування підтримав, пояснив, що дитині безпечніше проживати із батьком.

Допитані в судовому засіданні свідки з приводу спору сторін показали наступне.

Допитана в судовому засіданні первісна позивачка ОСОБА_1 , як свідок, показала, що вона добра мати, відноситься до своєї дитини добре. Донька не дуже тягнеться до батька, за останні три місяці він жодного разу не навідувався до доньки, і лише на день народження дитини дав 1200 грн., а також 200 грн. на оплату дитсадка. Донька не хоче жити з батьком, та останній лише один раз приходив з поліцією до неї, щоб побачити дитину.

Свідок ОСОБА_6 - подруга мами первісної позивачки, яка є приватним підприємцем, та має магазин в смт. Батьово, показала, що первісна позивачка з дитиною часто заходять до неї за продуктами харчування. Як їй відомо, дитина живе в хороших умовах. Мати і бабуся добре ставляться до дитини.

Свідок ОСОБА_7 - мати первісної позивачки показала, що її донька добре виховує свою дитину. Відносини між донькою і її чоловіком погіршились у 2017 році. Траплявся випадок, що вона, ОСОБА_7 , викликала поліцію, бо ОСОБА_2 побив її доньку, коли вони жили в орендованій квартирі в смт. Батьово. Відповідач грав в азартні ігри, мав багато кредитів, та йому дитина не потрібна.

Заслухавши вступне слово первісного позивача та її представника, первісного відповідача та його представника, думку представника третьої особи, допитав свідків та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 24 липня 2015 року, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Берегівського районного управління юстиції у Закарпатській області, зроблений актовий запис за №76 (а.с. 5).

В шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим та суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини.

За таких обставин первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині розірвання шлюбу слід задовольнити.

Крім того, позивачкою за первісним позовом заявлено вимогу про стягнення аліментів та при цьому, вона посилалась на наступні норми права.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В ході розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів відповідач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 разом з ним.

При вирішенні первісної вимоги про стягнення аліментів та вимоги зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з батьком суд вважає, що слід застосувати наступні норми права.

Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Положеннями ст. 161 СК України закріплено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Дана норма національного права є відображенням норм міжнародного публічного права, що закріплені у положенні ст. 9 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), згідно з яким Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Так, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Поняття «забезпечення найкращих інтересів дитини» визначається п. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, як дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Так, судом в ході розгляду справи були встановлені наступні обставини.

18 лютого 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КК України, про те, що ОСОБА_1 вчиняє фізичне та психологічне насильство відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею (а.с.82).

Малолітня ОСОБА_3 18 лютого 2020 року була влаштована в притулок для дітей служби у справах дітей Закарпатської обласної державної адміністрації як така, що опинилася в складних життєвих обставинах (зазнала фізичного та психологічного насильства). 14 травня 2020 року дитина з притулку передана батькові ОСОБА_2 , за заявою останнього та висновку служби у справах дітей (а.с. 79-81).

30 травня 2020 року ОСОБА_1 без згоди батька забрала дочку до себе, в селище Батьово, де й наразі дитина перебуває.

Згідно висновку № 248 амбулаторної судово-психологічної експертизи від 05.06.2020 року проведеної на підставі постанови старшого слідчого СВ Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області в рамках кримінального провадження, де потерпілою є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітня ОСОБА_3 , виходячи з рівня її розумового розвитку, індивідуально-психологічних особливостей та емоційного стану, гіпотетично могла правильно розуміти дії, однак їх значення та чинити опір була не спроможна, адже «агресором» був значимий для неї об`єкт - мама. Крім того, при проведенні патопсихологічного обстеження ОСОБА_3 було встановлено, що дівчинка більше уваги приділяла батькові, періодично дружелюбна була і з мамою. Однак, щодо інформації викладеної в наданих матеріалах справи, малолітня ОСОБА_3 не надавала, замовкла та на жодне з питань експериментатора не відповіла. В цей період вона міцно обнімала батька, якби просила в нього про допомогу (а.с. 92-96).

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 в суді заперечила факт того, що вона била дитину і про це надіслала відео по мобільному телефону через додаток «Вібер» відповідачу. При цьому, визнала, що по даному факту розглядається відносно неї кримінальне провадження в суді. Позивачка не визнала, що вона знущалась над донькою та їй не відомо хто зняв вказане відео.

Судом досліджений відеозапис на CD-R диску, яке як стверджує позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 отримав по мобільному телефону через «Вібер» з вимогою надіслати гроші із-за кордону в лютому цього року, на якій записана малолітня ОСОБА_3 . Позивачка і її представник ОСОБА_4 ствердили, що відео не доводить, що саме первісна позивачка вчинила незаконні дії відносно дитини, на ній не видно первісну позивачку, не зрозуміло де і коли воно було знято, та воно є змонтованим.

Однак, той факт, що у період з 16.02.2020 року малолітня ОСОБА_3 проживала із матір`ю - первісною позивачкою, відповідач ОСОБА_2 знаходився за кордоном, що первісна позивачка не могла чітко і однозначно пояснити, хто ж є на відео, хто ж міг знущатися над її дитиною, а також той факт, що ініціатором повідомлення про це до правоохоронних органів був відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 , суд вважає такими обставинами, які доводять, що благодійним місцем проживання дитини буде саме із батьком.

Так, згідно характеристики Батівського селищного голови ОСОБА_1 народилася і проживає в смт. Батьово, трудову діяльність здійснює на заводі «ТОВ Флекстронікс», по місцю проживання в публічних місцях активних дій не проявляла (а.с. 56).

З наданої характеристики на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до садочку дитину приводила мама, зовнішній вигляд дитини завжди був охайним та благополучним. Дитина спокійна, позитивно реагує на дорослих. Мама цікавилась дитиною та велику увалу приділяла здоров`ю дитини, брала участь у батьківських зборах (а.с. 57).

При цьому, судом також досліджена постанова Берегівського районного суду від 28.01.2020 року, згідно якої ОСОБА_1 була визнана винною у вчиненні домашнього насильства по відношенню до своєї матері ОСОБА_7 та накладено на неї адміністративне стягнення (а.с. 154), що негативно її характеризує.

Згідно висновку органу опіки та піклування Берегівської районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання дитини - малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 10.09.2020 року №02-20/246, громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_1 24.07.2015 уклали шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 .Наразі батьки проживають окремо. ОСОБА_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_7 , та братами ОСОБА_12 , і ОСОБА_13 , 1981 року народження, за адресою АДРЕСА_1 , в трикімнатній квартирі з усіма зручностями. Санітарно-гігієнічний стан добрий, створено належні умови для виховання та розвитку дитини. ОСОБА_1 працює інспектором з контролю якості продукції на «Флектронікс ТзОВ», за місцем роботи характеризується позитивно.ОСОБА_2 проживає з батьками ОСОБА_14 , і ОСОБА_15 , та з сім`єю сестри ОСОБА_16 , 1992 року народження, її чоловіком ОСОБА_17 , 1989 року народження, дочкою ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_2 працює за наймом у приватних осіб. Житлово-побутові та матеріальні умови для виховання, психічного та фізичного розвитку дитини за місцем проживання батька добрі, який за інформацією Батрадівської сільської ради характеризується позитивно.Фахівцями Берегівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) проведено оцінку потреб сімей ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з метою встановлення спроможності ними виконувати батьківські обов`язки щодо малолітньої дитини. За результатами оцінювання потреб з`ясовано, що сім`ї перебувають у складних життєвих обставинах через розлучення.18 лютого 2020 року слідчим відділом Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області було порушено кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 вчиняла фізичне та психологічне насильство відносно своєї малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі справа перебуває на розгляді в Берегівському районному суді.Малолітня ОСОБА_3 18 лютого 2020 року була влаштована в притулок для дітей служби у справах дітей Закарпатської обласної державної адміністрації як така, що опинилася в складних життєвих обставинах (зазнала фізичного та психологічного насильства). 14 травня цього року дитина з притулку передана батькові, ОСОБА_2 , за заявою останнього та висновку служби у справах дітей. 30 травня 2020 року ОСОБА_1 без згоди батька забрала дочку до себе, в селище Батьово, де й наразі дитина перебуває.

Виходячи з вищенаведеного, врахував рішення комісії з питань захисту прав дитини від 27 серпня 2020 року (протокол №8), орган опіки та піклування вважає, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має проживати з батьком ОСОБА_2 , оскільки останній може забезпечити найкращим чином інтереси дитини, надати їй належні умови виховання та розвитку в спокої і безпечності (а.с. 150-152).

Згідно характеристики Батрадіського сільського голови ОСОБА_2 проживає разом із батьками в АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується з позитивної строни, веде себе добре, за старшими ввічливий, спиртні напої не зловживає, за характером тихий, врівноважений, серед односельчан користується авторитетом, скарг зі сторони односельчан на його поведінку до виконкому не надходили (а.с. 32).

Судом також досліджені три постанови Берегівського районного суду від 10.11.2015 року, 06.07.2016 року, 13.09.2017 року, які в судовому засіданні не оспорив відповідач ОСОБА_2 про те, що вони складені відносно нього. При цьому, суд зазначає, що вказані постанови винесені у справах про військові адміністративні правопорушення, та ОСОБА_2 будучи раніше інспектором прикордонної служби був притягнутий до адміністративної відповідальності.

При цьому, вказані постанови не характеризують ОСОБА_2 , як батька, і його відношення до дитини та її виховання, а тому відношення до вказаної справи не мають.

У зв`язку з цим, суд не бере до уваги вказані постанови, оскільки вони, не є належними доказами та які очевидно не відносяться до предмета спору.

Згідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому суд вважає, що при вирішенні такого спору першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На підставі аналізу зібраних доказів з метою дотримання принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини ОСОБА_3 суд вважає, мати ОСОБА_1 хоч і виховувала та доглядала за донькою і матеріально її забезпечувала, проте не завжди належно виконувала свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки. Так, в період, коли дитина проживала з нею було записано відео на якому вбачається, що над дитиною знущаються, що негативно відзначається на емоційному стані дитини. При цьому, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є благодійним.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Доводи позивачки за первісним позовом та її представника про те, що не вона, ОСОБА_1 , вчиняла фізичне та психологічне насильство відносно своєї малолітньої доньки, записаного на відеоролику на CD-R диску, не підтверджені належними і допустимими доказами, та жодним чином не спростовані.

Вказане підтверджується і тим, що ОСОБА_1 не зверталася до правоохоронних органів із заявою про те, що невідома особа вчиняла фізичне та психологічне насильство відносно її малолітньої доньки, та не надала доказів на підтвердження того, що відео на якому зображена її дитина є змонтованим.

Враховуючи вищенаведене та, наданий органом опіки та піклування висновок щодо доцільності проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком, суд приходить до висновку, що зустрічний позов слід задовольнити та визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 .

Враховуючи вищенаведене, принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385 та, наданий органом опіки та піклування висновок щодо визначення місця проживання дитини, суд приходить до висновку, що зустрічний позов про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 з батьком слід задовольнити.

У зв`язку з цим в задоволенні первісного позову в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , слід відмовити.

Розподіл судового збору між сторонами згідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 112, 161 СК України, принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385,

рішив:

Первісний позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканця АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Шлюб зареєстрований 24 липня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Берегівського районного управління юстиції у Закарпатській області, за актовим записом за №76 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Після розірвання шлюбу повернути позивачці ОСОБА_1 дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень щомісячно, і до досягнення нею повноліття - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки і піклування Берегівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Встановити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 , за його місцем проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана до суду апеляційної інстанції через Берегівський районний суд.

Суддя Гал Л. Л.