ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 953/6268/20

провадження № 22-ц/818/3375/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Легіон Агро», Державний реєстратор відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмила Іванівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року, постановлену у складі судді Лях М.Ю., -

УСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , номер запису 36226564, вчиненого 11.03.2020 Державним реєстратором відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмилою Іванівною (надалі Державний реєстратор).

Позов обґрунтований тим, що квартира АДРЕСА_2 була передана в іпотеку публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Надра» (надалі Банк) з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 6/4/2006/840-К/1547 від 29.11.2006, укладеному між тими ж сторонами. Боржник обов`язки по поверненню кредитних коштів виконувала вчасно, але дізналася, що товариство з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) «Легіон Агро» 11.03.2020 зареєструвало за собою право власності на Квартиру як новий іпотекодержатель, змінило у Квартирі замки та перешкоджає позивачу користуватися ОСОБА_3 . Право власності за ТОВ зареєстроване на підставі рішення Державного реєстратора від 11.03.2020, номер запису 36226564.

24 квітня 2020 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах позивача, подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на Квартиру та заборонити відчуження вказаного майна до набрання законної сили рішенням у справі №953/6268/20.

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав позивача. Без накладення арешту на майно існує ризик відчуження майна, щодо якого укладено оспорюваний правочин, у зв`язку з чим виконання рішення буде неможливим.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року у задоволені заяви ОСОБА_1 , поданої представником, відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що посилання у заяві на потенційну неможливість чи утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами не може бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження можливого відчуження нерухомого майна, не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо. Наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних заяв. ОСОБА_1 не отримувала ніяких обґрунтованих повідомлень про порушення зобов`язань за кредитним договором, де були б вказані допущені позивачем порушення договору. ТОВ «Легіон Агро» у направлених повідомленнях та вимозі не зазначає в чому саме полягає порушення та через що в нього виникло право вимагати дострокового виконання кредитного договору. Відповідно до Кредитного договору № 6/4/2006/840-К/1547 від 29.11.2006 жодна з перелічених обставин у Розділі 3 Договору не настала, отже, у ТОВ «Легіон Агро» не виникло права вимагати його дострокового виконання.

Безпалий С.О., діючи в інтересах ТОВ «Агро», звернувся до суду із відзивом на апеляційну скаргу. Оскільки виділені матеріали цивільної справи № 953/6268/20 не містять документів, що б підтверджували повноваження ОСОБА_4 на представлення інтересів товариства, колегія суддів не може враховувати їх.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши наявні у виділених із цивільної справи докази, вивчивши виділені матеріали зі справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи..

Як установлено судовим розглядом, позов ОСОБА_1 до ТОВ «Легіон Агро» та Державного реєстратора пред`явлений із вимогою скасувати державну реєстрацію права власності на Квартиру, номер запису 36226564, вчиненого 11.03.2020 Державним реєстратором. Вимога обґрунтована тим, що ТОВ «Легіон Агро» не мав право реєструвати за собою право власності на Квартиру як предмет іпотеки, оскільки не довело перехід до нього права вимоги від Банку, і ОСОБА_1 не допускала порушень зобов`язань за кредитним договором, забезпеченим іпотекою.

У якості забезпечення вказаного позову представник позивача просив накласти арешт та заборону відчуження Квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При вирішенні питання щодо наявності або відсутності підстав для застосування заходів забезпечення позову судом, між іншим, підлягають встановленню: наявність або відсутність спору, наявність або відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогам, співмірність заявлених позовних вимог до майна, яким заявник просив забезпечити позов.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16, від 18 квітня 2018 року у справі № 804/1001/16, у спорах про скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку незалежно від того, чи порушує позивач питання правомірності укладення цивільно-правових угод, на підставі яких здійснено оспорюваний запис, вирішення такого спору в будь-якому разі вплине на майнові права тієї особи, щодо прав якої здійснено оспорюваний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Такий спір є спором про цивільне право на одну й ту ж земельну ділянку [об`єкт нерухомості].

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 2 жовтня 2019 року у справі № 807/137/18 зробила висновок, що скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

З указаного вище вбачається, що спір про скасування державної реєстрації права власності за особою є майновим виключно у разі, коли при задоволення позову право власності на спірну нерухомість переходить до позивача.

Право власності на Квартиру у випадку задоволення позову перейде до ОСОБА_1 , тому заявлений нею позов є майновим.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 206698634 від 13.04.2020 вбачається, що право власності на Квартиру зареєстроване за ТОВ «Легіон Агро».

Оскільки ОСОБА_1 оспорює законність набуття ТОВ «Легіон Агро» права власності на Квартиру, колегія суддів уважає, що без заборони відчуження товариство зможе відчужити Квартиру третім особами і це унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 та перехід до неї права власності на Квартиру.

Тому суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову не повною мірою визначився із обставинами справи та характером заявлених позовних вимог і безпідставно дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви. При цьому позов ОСОБА_1 підлягає забезпеченню саме шляхом заборони ТОВ «Легіон Агро» відчужувати Квартиру.

Ухвала суду про накладення арешту на майно (грошові кошти) відповідача виконується державним виконавцем в порядку, визначеному у ст. 56 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження».

Стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження», якою регулюються питання застосування арешту, має назву «Арешт і вилучення майна (коштів) боржника». Аналіз змісту вказаної статті дає підстави стверджувати, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. При цьому арешт може стосуватися як заборони розпоряджатися майном, так й заборони користуватися ним.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» розмежовує такі процесуальні дії, як накладення арешту на майно і оголошення заборони на його відчуження, а також проведення опису і арешту майна.

При застосуванні такого виду (способу) забезпечення позову, як накладення арешту на майно (п. 1 частини першої ст. 150 ЦПК України) потрібно конкретизувати його дію: опис, вилучення і передача на зберігання іншій особі або заборона на відчуження.

При забезпеченні позову у дійсній цивільній справі відсутня необхідність проводити опис спірної Квартири та обмежувати право власника ТОВ «Легіон Агро» у володінні та користуванні належним йому майном. Тому у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення на Квартиру арешту слід відмовити. Забезпечення позову шляхом заборони відчуження Квартири не перешкодить власнику користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, окрім як не дозволить його відчужувати.

Тому керуючись ст. ст. 367, 374,376, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 , подану в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Легіон Агро» відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст складений 11 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина