Постанова

Іменем України

14 вересня 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/11129/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс", в інтересах якого діє Ключник Анастасія Вадимівна,

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва

в складі судді Сирбул О.Ф.

від 10 червня 2020 року про відмову у видачі судового наказу

у справі №753/8513/20 Дарницького районного суду м. Києва

за заявою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс"

про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В:

27 травня 2020 року заявник - Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" (далі - КП "Житло-сервіс") звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, заявник, діючи через свого представника Ключник А.В. , подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтовування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу з тих підстав, що на підтвердження вимог про стягнення витрат на правничу допомогу заявником не надано належних доказів.

Вважав, що навіть за наявності обставин для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, у суду не було правових підстав для відмови у видачі судового наказу в частині стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.

За наведених обставин, просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10.06.2020 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Боржник ОСОБА_1 своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Також не зверталася до суду з клопотанням про продовження строку для подання відзиву на апеляційну скаргу. А згідно з ч. 4 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, а саме заявником не долучено до заяви про видачу судового наказу документів або їх копії на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а саме документів на підтвердження витрат, понесених заявником на правову допомогу.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним з наступних підстав.

Як зазначалось вище, КП "Житло-сервіс" в порядку наказного провадження звернулося до суду із заявою про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ "Наказне провадження" ЦПК України (статті 160-173).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

В частині першій статті 161 ЦПК України передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, згідно п. 3 цієї частини судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

В статті 163 ЦПК України визначено вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу. Зокрема, згідно частини 2 та частини 3 цієї статті у заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що визначені у ст. 163 ЦПК України законодавцем вимоги, в тому числі щодо надання заявником документів на підтвердження зазначених в заяві обставин, стосуються безпосереднього вимог про видачу судового наказу.

Порядок надання учасником справи документів на підтвердження своїх вимог про стягнення судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу, законодавцем визначено в Розділі І Глави 8 "Судові витрати" ЦПК України (статті 133-142).

Зі змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що КП "Житло-сервіс" просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.06.2017 по 30.04.2020 в сумі 2 523,28 грн, збитки від інфляції у сумі 442,67 грн, три відсотки річних в сумі 195,58 грн. Тобто, вимогою заявника є стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заявлених вимог КП "Житло-сервіс" до заяви було долучено відповідні документи (а.с. 3).

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що подана КК "Житло-сервіс" заява про видачу судового наказу відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України.

Дійсно, в п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України зазначено, що у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника. Однак, зазначення в судовому наказі суми судових витрат відбувається за наслідками вирішення питання про розподіл судових витрат, а не за наслідками вирішення питання про заявлену вимогу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу про відмову у видачі судового наказу судом постановлено з порушенням норм процесуального права.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а саме для вирішення питання про відкриття провадження і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс", в інтересах якого діє Ключник Анастасія Вадимівна, - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2020 року про відмову у видачі судового наказу - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай