Номер провадження 22-ц/804/2599/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Папоян В.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу №243/13285/19 за позовом Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах Слов`янської міської ради Донецької області до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом демонтажу (знесення) самовільно збудованої господарської споруди та приведення земельної ділянки у первісний стан за апеляційними скаргами Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах Слов`янської міської ради Донецької області, Слов`янської міської ради Донецької області на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 липня 2020 року (суддя Сидоренко І.О.),

в с т а н о в и в :

14 листопада 2019 року Слов`янська місцева прокуратура звернулася до суду з позовом в інтересах Слов`янської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом демонтажу (знесення) самовільно збудованої господарської споруди та приведення земельної ділянки у первісний стан, посилаючись на те, що вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2018 року встановлені преюдиціальні факти, які не потребують доказування при розгляді даної справи, а саме те, що ОСОБА_1 , не оформлюючи передбачених законом дозвільних документів, не уклавши договір оренди з власником землі, здійснив самовільне зайняття земельної ділянки, загальною площею 0,0224 га, що прилягає до належного йому павільйону «А-1» з навісом «Б» за адресою: АДРЕСА_1 , та відноситься до територій природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку «Слов`янський курорт», за що він раніше був засуджений. ОСОБА_1 протягом 2016-2017 років звів на самовільно зайнятій земельній ділянці за вказаною адресою частину фундаменту та конструктивних елементів споруди навісу та провів реконструкцію нежитлової будівлі торгівельного павільйону, а саме: добудови другого поверху без належного дозволу на проведення будівельних робіт та правовстановлюючих документів на користування землею. Таким чином, відповідач здійснив самовільне будівництво споруди навісу та будівлі торгівельного павільйону. Усунення вказаних порушень законодавства з боку відповідача, що регулює порядок будівництва нерухомого майна, можливе лише шляхом знесення частини фундаменту та конструктивних елементів споруди навісу та нежитлової будівлі торгівельного павільйону, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Просили суд зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, загальною площею 0,0224 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу (знесення) самовільно збудованої частини фундаменту та конструктивних елементів споруди навісу та двоповерхову нежитлову будівлю торгівельного павільйону, що розташовані на вказаній земельній ділянці.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 липня 2020 року провадження у справі за позовом Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах Слов`янської міської ради Донецької області до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом демонтажу (знесення) самовільно збудованої господарської споруди та приведення земельної ділянки у первісний стан закрито.

З вказаною ухвалою не погодилися Слов`янська місцева прокуратура Донецької області в інтересах Слов`янської міської ради Донецької області та Слов`янська міська рада Донецької області та оскаржили її в апеляційному порядку, в апеляційних скаргах просять скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Слов`янська міська рада Донецької області зазначає, що суд першої прийняв ухвалу з порушенням вимог матеріального права, в зв`язку з тим, що судом не враховано, що зміна статусу відповідача з фізичної особи на фізичну особу-підприємця відбулась після відкриття провадження у справі, так як на момент подачі позову в листопаді 2019 року ОСОБА_1 не був фізичною особою-підприємцем.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Слов`янська місцева прокуратура Донецької області в інтересах Слов`янської міської ради Донецької області зазначає, що суд першої прийняв ухвалу з порушенням норм матеріального і процесуального права, судом було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Судом безпідставно зроблено висновок, що земельна ділянка, на яку видавався дозвіл на розробку проекту землеустрою по АДРЕСА_1 спірна й використовувалась відповідачем виключно для здійснення підприємницької діяльності. Також не взято до уваги, що позов прокурора взагалі відсутністю у ОСОБА_1 будь-якого права користуватись земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 та здійснювати її забудову. Вказані обставини викладені у вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2018 року. Також судом не враховано, що згідно довідки ЄДР з 26 вересня 2019 року статус ФОП у ОСОБА_1 припинено, натомість суд безпідставно прийняв до уваги виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичних осіб, за якою ОСОБА_1 з 18 травня 2020 року є фізичною особою-підприємцем. Також зазначає, що в процесі розгляду справи склад відповідачів не змінювався, та судом порушено ч.2 ст. 31 ЦПК України, відповідно до якої справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Представник Слов`янської міської ради Донецької області Золотарьова Г.М., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити, ухвалу суду скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області Сельська О.З. в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити, ухвалу суду скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Слов`янська Донецької області, фізичної особи-підприємця, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 197-1 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки з випробуванням протягом одного року іспитового строку. Вказаним вироком встановлено, що рішенням Слов`янської міської ради від 16 липня 2008 року надано дозвіл ОСОБА_1 як фізичній особі-підприємцю на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки, орієнтовною площею 0,019 га за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування нежитлового приміщення, торгового павільйону з навісом з земель природно-заповідного фонду Слов`янської міської ради. Згідно з листом Слов`янської міської ради від 05 серпня 2013 року ОСОБА_1 на його звернення від 12 лютого 2013 року повернуто матеріали щодо затвердження проекту землеустрою відносно відведення земельної ділянки в оренду за адресою: АДРЕСА_1 , та повідомлено, що розгляд питання надання земельної ділянки в оренду можливий лише після паспортизації водойми та встановлення меж прибережної захисної смуги з урахуванням існуючої забудови згідно містобудівної документації. Крім того, відповідно до акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і прав від 10 листопада 2016 року проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами перевірки встановлено виконання останнім будівельних робіт з реконструкції нежилого приміщення торгівельного павільйону «А-1» без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, що є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 34, ч. ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». На момент перевірки виконані роботи з кладки стін другого поверху, розпочато роботи з улаштування покрівлі та штукатурки стін (а.с.8-14).

З вказаного вироку також встановлено наступне. З акту обстеження берегової смуги озера Вейсове від 10 листопада 2016 року, складеного комісією на підставі розпорядження міського голови від 08 листопада 2016 року №362р, у присутності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , вбачається, що проведено обстеження берегової смуги озера Вейсове, яким встановлено, що ФОП ОСОБА_1 має правовстановлюючі документи на нерухоме майно згідно рішення суду № 2-1393-2008 від 25 березня 2008 року, а саме на нежиле приміщення, торгівельний павільйон «А-1» з навісом «Б» за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до листа Слов`янської міської ради від 05 серпня 2013 року ОСОБА_1 на його звернення від 12 лютого 2013 року повернуто матеріали щодо затвердження проекту землеустрою відносно відведення земельної ділянки в оренду за адресою: АДРЕСА_1 , та повідомлено, що розгляд питання надання земельної ділянки в оренду можливо лише після паспортизації водойми та встановлення меж прибережної захисної смуги з урахуванням існуючої забудови згідно містобудівної документації. За відомостями КП «БТІ» ОСОБА_1 належить нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду від 25 березня 2008 року. Згідно зведеного акту та схематичного плану торгівельного павільйону за зазначеною адресою розташовано торговий павільйон А (розміри 4,23 х 6,14), навіс Б, розміром 8,02 х 7,20 та навіс В, розміром 3,27 х 7,64.

Рішенням Слов`янської міської ради від 16 липня 2008 року надано дозвіл ФОП ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0190 га за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування нежитлового приміщення, торгового павільйону з навісом з земель природно-заповідного фонду Слов`янської міської ради (а.с.103).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданою Слов`янською місцевою прокуратурою до позовної заяви, вбачається, що у графі «дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, підстава для його внесення» зазначена інформація про те, що 26 вересня 2019 року щодо ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця припинено (а.с.55-56).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що з 18 травня 2020 року ОСОБА_1 зареєстровано як фізичну особу-підприємця (а.с.129-130).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що статус ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Державного реєстру та Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Слов`янська міська рада при здійсненні нею визначених діючим законодавством повноважень, є органом місцевого самоврядування, а отже є юридичною особою. Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. До юрисдикції господарських судів відповідно до статті 20 ГПК України відносяться такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Тому такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір виник у зв`язку зі здійсненням відповідачем господарської діяльності.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Тому норми процесуальних законів наведено у цій справі у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

Разом з тим статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Таким чином, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Як зазначено вище, звертаючись із цим позовом, позивач та його представник місцева прокуратура просили суд зобов`язати звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу (знесення) самовільно збудованої частини фундаменту та конструктивних елементів споруди навісу та двоповерхову нежитлову будівлю торгівельного павільйону, а саме земельну ділянку, на яку видавався дозвіл на розробку проекту землеустрою, та яка використовувалась відповідачем виключно для здійснення підприємницької діяльності як ФОП.

Згідно із частиною 1 статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 173 ГК України передбачено, що зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно із статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 3 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598 609 ЦК України, статей 202 208 ГК України, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарської діяльності відповідача, зобов`язання за якою у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про належність спору до господарської юрисдикції.

Зазначене також узгоджується з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), від 05 червня 2019 року у справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18), а саме щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник з підприємницької діяльності.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначаючи, що позовні вимоги у даній справі не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції застосував саме таке правило, дослідивши обставини справи, докази, надані сторонами, та здійснивши їх правову оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційних скарг і скасування ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду немає.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах Слов`янської міської ради Донецької області та Слов`янської міської ради Донецької області залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2020 року.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

В.В. Папоян