Справа № 183/7044/14
№ 4-с/183/34/20

У Х В А Л А
07 вересня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді Городецького Д. І.,
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Демчук Христини Андріївни, заінтересована особа ОСОБА_2 ,
10 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою.
Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху, заявнику надано строк для усунення недоліків скарги.
27 лютого 2020 року на виконання ухвали суду ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в новій редакції, в якій просив суд:
-скасувати постанову державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Демчук Христини Андріївнив ід 03 жовтня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України;
- скасувати постанову державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Демчук Христини Андріївни від 03 жовтня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві полювання;
- скасувати постанову державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Демчук Христини Андріївни від 03 жовтня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;
- скасувати постанову державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Демчук Христини Андріївни від 03 жовтня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами.
В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що на виконанні у Новомосковському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавчий лист № 183/7044/14, виданий Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року, на підставі якого з нього стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.
03 жовтня 2018 року державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Демчук Христиною Андріївною за виконавчим листом № 183/7044/14, в межах виконавчого провадження № 51775461 у зв`язку з існуванням станом на 01 жовтня 2018 року заборгованості зі сплати аліментів в сумі 12 691,57 грн., що в сукупності перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців, було прийнято відносно нього ряд постанов про тимчасові обмеження згідно до п. 1-4 ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».
Заявник вважає, що такими діями та рішеннями державного виконавця порушені його права, оскільки державним виконавцем прийняті постанови відносно нього без врахування змін в законодавстві, з огляду на нижченаведене.
Частина 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» була внесена Законом України від 07.12.2017 року, що набув чинності лише 06.02.2018 року. Вказані норми встановлюють юридичну відповідальність боржника за несплату аліментів, яка застосовується за постановами виконавцем, і не мають зворотної дії в часі.
Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
У зв`язку з цим вважає, що період заборгованості зі сплати аліментів, котрий стосується часу до набрання чинності ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», не може бути підставою для юридичної відповідальності боржника.
Заявник ОСОБА_1 також просив врахувати той факт, що він не є злісним платником аліментів, офіційно працевлаштований в Дніпровській філії «Венбест»-«Венбест-Дніпро», отримує мінімальну заробітну плату, з якої утримуються аліменти на дітей.
Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що про порушення його прав він дізнався лише 04 лютого 2020 року в Новомосковському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження відносно нього. А тому, вважає, що він звернувся зі скаргою до суду в межах строку, наданого для оскарження дій державного виконавця.
Зазначені обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 зі скаргою до суду.
В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, згідно до заяви просив розглядати скаргу за його відсутності, заявлені у скарзі вимоги підтримав.
Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була належним чином повідомлена.
Заінтересована особа - державний виконавець Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Демчук Х.А. в судове засідання не з`явилася, в той же час надала до суду відзив, в якому просила відмовити в задоволенні скарги. Одночасно у відзиві, серед іншого зазначила, що з 27 листопада 2017 року на виконанні у Новомосковському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), перебуває виконавче провадження № 51775461 з примусового виконання виконавчого листа № 183/7044/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Зазначене виконавче провадження 27 листопада 2017 року надійшло до Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з нарахованою заборгованістю станом на 01 жовтня 2017 року по аліментним платежам в розмірі 2 288,54 грн., про що свідчить відмітка у виконавчому документі. 13 грудня 2017 року нею на підставі ст. ст. 68, 69,70 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до бухгалтерії підприємства за місцем роботи боржника для виконання. Відповідно до ст. 195 СК України, ч. 4 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», п. 4 ХVІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», нею здійснено обчислення розміру заборгованості, яка станом на 03 жовтня 2018 року складала 12 691,57 грн. 06 лютого 2018 року набув чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» (прийнятий 07.12.2017 року № 2234-VІІІ), яким передбачено винесення тимчасових обмежень за несплату аліментних платежів. За цих обставин, у зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 заборгованості по аліментам, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців, 30.10.2018 року державним виконавцем відповідно до п.1-4 ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» відносно боржника винесено постанови про обмеження обтяжень. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, який набув чинності 08 липня 2017 року були внесені зміни до частини 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно звітів відрахувань Дніпровської філії «Венбест»-«Венбест-Дніпро» із заробітної плати ОСОБА_1 утримуються аліменти в розмірі 1/3 частини доходу, не враховуючи 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки останній отримує мінімальну заробітну плату, внаслідок чого на кожну дитину 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку утримувати не має можливості, що призводить до постійної заборгованості зі сплати аліментних платежів, так як загальний розмір відрахувань із заробітної плати боржника не може перевищувати 50%. Зокрема, державним виконавцем було здійснено новий розрахунок станом на 01.04.2020 рік, де заборгованість по аліментам за період з 10 жовтня 2017 року по березень 2020 року склала 27 122,05 грн., а у період з 06.02.2018 року по 03.10.2018 року (спірний період) складає 8 989,99 грн., а тому вважає, що заборгованість по аліментам перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців. З урахуванням наведеного, просила відмовити в задоволенні скарги, оскільки винесені нею постанови правомірні та відповідають вимогам закону. В той же час, звернула увагу, що заявником пропущено строк для звернення з відповідною скаргою до суду.
Згідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка в судове засідання усіх учасників справи, повідомлених належним чином, не є перешкодою для розгляду скарги.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши скаргу та надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль, де сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, що відповідає приписам ст. 447 ЦПК України.
Згідно п. а ч.1, ч.2 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у 10-денний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Приписами ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Як зазначалося вище, ОСОБА_1 посилався на те, що про порушення його прав він дізнався 04 лютого 2020 року після ознайомлення його з матеріалами виконавчого провадження, оскаржувані постанови йому не вручалася, про наявність заборгованості також не повідомлялося. При цьому, зі скаргою до суду звернувся 10 лютого 2020 року, тобто в межах строку, встановленого ст. 449 ЦПК України, ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження».
Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що на виконанні у Новомосковському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), перебуває виконавче провадження № 51775461 з примусового виконання виконавчого листа № 183/7044/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.
Зазначене виконавче провадження 27 листопада 2017 року надійшло до Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з нарахованою заборгованістю станом на 01 жовтня 2017 року по аліментним платежам в розмірі 2 288,54 грн.
Постановою державного виконавця від 25липня 2016 року було відкрите виконавче провадження за виконавчим листом № 183/7044/14.
03 жовтня 2018 року в межах виконавчого провадження № 51775461 державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Демчук Х.А. відповідно до п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 (шість) місяців було винесено постанови відносно ОСОБА_1 про: тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; тимчасове обмеження у праві полювання; тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.
Підставою винесення зазначених постанов став розрахунок заборгованості, проведений державним виконавцем станом на 01 жовтня 2018 року, згідно якого заборгованість по аліментам за період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року включно складає 12 691,57 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 (шість) місяців, в зв`язку з чим винесені постанови на підставі п.п.1-4 ч.9 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження».
Конституцією України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ст. 33 Конституції України).
Отже, право громадянина вільно залишати територію України може бути обмежене.
Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Порядок стягнення аліментів визначений ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".
Так, частиною 3-4 зазначеної статті встановлено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.
В той же час, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» на момент складання усіх оскаржуваних постанов діяла в редакції зі змінами, внесеними Законом №2234-VІІІ від 07грудня2017 року, що набрав чинності 06лютого2018 року, та Законом №2475-VІІІ від 03липня2018 року, який набрав чинності 28серпня2018 року.
Відповідно до ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07 грудня 2017 року, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 4 (чотири)місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
За таких обставин, вищезазначені обмеження застосовується у випадку наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 4 (чотири) місяці.
Зокрема слід зазначити, що це є обов`язком державного виконавця та у випадку, коли боржник має таку заборгованість, то наслідком несплати ним аліментів є настання негативних наслідків у вигляді обмеження права на виїзд за межі України та/або права керування транспортним засобом, та/або права користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та/або права полювання.
При цьому суд звертає увагу, що Закон №2234-VІІІ від 07 грудня2017 року, яким було внесено відповідні зміни до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та який передбачає можливість встановлення вищезазначених обмежень щодо боржника, набрав чинності 06 лютого 2018 року, Законом № 2475-VІІІ від 03липня2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, змінений строк для визначення сукупного розміру заборгованості зі сплати аліментів, за умови існування якої у державного виконавця виникає обов`язок щодо складання зазначених вище постанов.
Відповідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Отже, особа має нести відповідальність за діяння на підставі закону, що був чинним на час його вчинення, крім випадків, коли новий закон пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинення такого діяння.
Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.
Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої ст. 8 Конституції України визнається і діє в Україні.
Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).
Рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року (справа N 1-7/99 N 1-рп/99) у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) встановлено «За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце».

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16, де Верховний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Оскільки Законом України від 07 грудня 2017 року введені обмеження прав фізичної особи, підставою для застосування яких є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 4 (чотири) місяці, ці обмеження можуть застосовуватись, якщо вказана заборгованість виникла після 06 лютого 2018 року.

В постановах державного виконавця про встановлення тимчасових обмежень від 03 жовтня 2018 року зазначено, що заборгованість за аліментами у ОСОБА_1 виникла станом на 01 жовтня 2018 року за період з 05 жовтня 2017 року по 01 жовтня 2018 року в розмірі 12 691,57 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

В той же час, державним виконавцем проведено новий розрахунок станом на 01.04.2020 рік, згідно якого ОСОБА_1 має заборгованість по аліментам за період з 10 жовтня 2017 року по березень 2020 року в розмірі 27 122,05 грн. Зокрема державний виконавець Демченко Х.А. у відзиві на скаргу посилалася на те, що заборгованість по аліментним платежам у спірний період, тобто з 06.02.2018 року по 03.10.2018 року складає 8 989,99 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6(шість) місяців.

Відповідно до розрахунку, проведеного державним виконавцем Демченко Х.А. станом на 01 квітня 2020 року судом встановлено, що ОСОБА_1 повинен був сплачувати аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки від його доходу у розмірі встановленому законом за період з 06 лютого 2018 року по червень 2018 року в розмірі 1860,00 грн. щомісяця, а з липня 2018 року по вересень 2018 року включно в розмірі 1944,00 грн. щомісяця.

Так, з розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 за лютий 2018 року сплачено аліменти в розмірі 420,04 грн., борг становить 1439,96 грн.; за березень 2018 року сплачено 1861,50 грн., переплата 1,50 грн.; за квітень 2018 року сплачено 1498,51 грн., борг 361,49 грн.; за травень 2018 року сплачено 1498,51 грн., борг 361,49 грн.; за червень 2018 року сплачено 1498,51 грн., борг 361,49 грн. Отже, за період з лютого 2018 року по червень 2018 року ОСОБА_1 повинен був сплатити аліменти в розмірі 9 300,00 грн. (встановлений щомісячний розмір до сплати в сумі 1860,00 грн.), в той час за вказаний період останній сплатив 6 777,07 грн., борг складає 2 522,93 грн. Таким чином, сукупний розмір заборгованість за вказаний період перевищував суму відповідних платежів більше місяця.

Що стосується решти періоду, тобто з липня 2018 року по вересня 2018 року включно встановлено, за липень 2018 року ОСОБА_1 сплачено аліменти в розмірі 1498,51 грн., борг складає 445,49 грн.; за серпень 2018 року сплачено 0,00 грн., борг 1944,00 грн.; за вересень 2018 року сплачено 1498,50 грн., борг 445,50 грн. Отже, за період з липня 2018 року по вересень 2018 року ОСОБА_1 повинен був сплатити аліменти в розмірі 5 832,00 грн. (встановлений щомісячний розмір до сплати в сумі 1944,00 грн.), в той час за вказаний період останній сплатив 2 997,01грн., борг складає 2 834,99 грн. Таким чином, сукупний розмір заборгованість за вказаний період перевищував суму відповідних платежів більше місяця.

За встановлених вище обставин, суд дійшов висновку, що заборгованість по аліментам за період з 02 лютого 2018 року по вересень 2018 року сукупний розмір якої перевищував суму відповідних платежів менш ніж за три місяці.

Також встановлено, що згідно звітів Дніпровської філії «Венбест»-«Венбест-Дніпро`аліменти на утримання дітей в зазначеному вище розмірі відраховуються із заробітної плати ОСОБА_1 не в повному обсязі, оскільки останній отримує мінімальну заробітну плату, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість зі сплати аліментних платежів, в той час як загальний розмір відрахувань із заробітної плати боржника не може перевищувати 50%.

Суд вважає, що у державного виконавця не було підстав для застосування заходів, передбачених п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» , оскільки сукупний розмір заборгованості скаржника з 06.02.2018 року станом на 01.10.2018 року не перевищував суму відповідних платежів за 4 (місяці) місяці, а в іншій частині визначена державним виконавцем сума заборгованості виникла за період, що передував набранню цими нормами законної сили.

Крім того, суд зазначає, що постанови, зазначені у п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Відомості щодо вчасного направлення виконавцем спірних постанов в матеріалах справи відсутні.

При цьому слід також зазначити, що довідку - розрахунок про заборгованість в сумі 12 691,57 грн. та постанови про тимчасові обмеження боржника державним виконавцем складено в один день 03 жовтня 2018 року, доводи скаржника про те, що він отримав вказану довідку та постанови про тимчасові обмеження 04 лютого2020 року під час ознайомлення його з матеріалами виконавчого провадження не спростовані.

Отже, державний виконавець, не повідомивши належним чином ОСОБА_1 про наявність у нього заборгованості у зазначеному розмірі, одразу ж в той же день, застосував до боржника тимчасові обмеження шляхом винесення оскаржуваних постанов, позбавивши його таким чином можливості, зокрема сплатити її добровільно.

За змістом статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Скасування постанов підпорядкованого державного виконавця є компетенцією начальника відповідного відділу державної виконавчої служби згідно приписів абз. 2 ч. З ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно приписів ст. 451 ЦПК України та у відповідності до правової позиції, висловленої у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.260, 261, 353, 354, 447-453 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконаного Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Демчук Христини Андріївни, заінтересована особа ОСОБА_2 про скасування постанов про встановлення тимчасових обмежень, - задовольнити частково.

Визнати неправомірними постанови державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Демчук Христини Андріївни від 03 жовтня 2018 року в межах виконавчого провадження № 51775461:

- про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України;

- про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві полювання;

- про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;

- про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами.

Зобов`язати державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Демчук Христину Андріївну поновити порушені права ОСОБА_1 шляхом скасування тимчасових обмежень боржника, встановлених постановами від 03 жовтня 2018 року.

У задоволенні іншої частини вимог скарги ОСОБА_1 , - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.І. Городецький