Ухвала

Іменем України

08 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 148/2434/18

провадження № 61-13896ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 червня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 червня 2020 року, ОСОБА_1 звернулась до Вінницького апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 червня 2020 року залишено без руху, зазначено про необхідність виконання ОСОБА_1 вимог статті 356 ЦПК України та сплати судового збору.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 серпня 2020 року подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, не усунула її недоліки та судовий збір не сплатила.

16 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 серпня 2020 року та рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 червня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положеннями частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

У відповідності до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що не погоджуючись із рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 червня 2020 року, ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Встановивши, що апеляційна скарга подана без дотримання вимог статті 356 ЦПК України, а саме: ОСОБА_1 не зазначено всіх учасників справи із зазначенням ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), їх місця проживання чи перебування; не додано копій апеляційної скарги з додатками, відповідно до кількості учасників справи; не додано документ про підтвердження сплати судового збору, Вінницький апеляційний суд ухвалою від 27 липня 2020 року залишив її без руху та надав строк для усунення зазначених недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Апеляційним судом було роз`яснено, що у разі невиконання вимог даної ухвали апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернена особі, яка її подала.

На виконання вимог ухвали Вінницького апеляційного суду від 27 липня 2020 року, 13 серпня 2020 року ОСОБА_1 подала до Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу в новій редакції з додатками, однак квитанцію про сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі не додала, тобто не виконала вимоги Закону України «Про судовий збір».

В зв`язку з цим апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги ухвали Вінницького апеляційного суду від 27 липня 2020 року не виконано, докази сплати судового збору до суду не надходили, тому в порядку частини 2 статті 357 ЦПК України, подану апеляційну скаргу, ухвалою від 17 серпня 2020 року Вінницького апеляційного суду повернуто особі, яка її подала.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У низці рішень Європейського Суду з прав людини щодо тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій сутті права (рішення Європейського Суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року у справі «Осман проти Сполученого Королівства» («Osman v. the United Kingdom», пункт 147).

Крім цього, Верховний Суд зазначає, що повернення апеляційної скарги не позбавляє ОСОБА_1 права подати нову апеляційну скаргу, оформлену відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України, сплативши судовий збір у встановленому законом порядку.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 серпня 2020 року у справі є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Щодо оскарження заявником рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 червня 2020 року слід зазначити наступне.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення - у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи те, що заявник оскаржує рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 червня 2020 року, яке в апеляційному порядку не переглядалася, зазначене судове рішення не підлягає касаційному оскарженню відповідно до вимог статті 389 ЦПК України і у відкритті касаційного провадження в цій частині також слід відмовити.

Керуючись пунктом 9 частини третьої статті 2, частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 серпня 2020 року та рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець