ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 18 березня 2015 року, відповідач отримав кредит у розмірі 6706 грн. 39 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушує зобов`язання за кредитним договором, станом на 07 листопада 2019 року утворилась заборгованість у сумі 23 791 грн. 03 коп., яка складається з заборгованості по кредиту 6706, 39 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 3159,45 грн., а також заборгованості за пенею у сумі 13 925 грн. 19 коп.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк»заборгованість за кредитом у розмірі 23791,03 грн. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк»заборгованість за кредитним договором від 20 квітня 2011 року у розмірі 6 706 грн. 39 коп., витрати по справі у розмірі 541 грн. 53 коп., а всього 7247 грн. 92 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги

З рішенням суду в частині не задоволених позовних вимог не погодилось АТ КБ «Приватбанк» та оскаржило його в апеляційному порядку. Просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд допустив однобічність та неповноту судового розгляду, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не взято до уваги Генеральну угоду та розрахунок заборгованості наданий позивачем.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 23791 грн. 03 коп. та беручи до уваги положення ч. 13 ст. 7, ст. 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» оскаржується рішення суду лише в частині не задоволення вимог щодо стягнення відсотків.

А тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави переглядати рішення суду в частині задоволених позовних вимог.

Встановлені обставини справи

Із матеріалів справи вбачається, що 20 квітня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

18 березня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, яка приєднана до Умов та правил надання продукту кредитних карт відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 терміновий кредит в сумі 6706 грн. 39 коп. з терміном повернення 12 місяців, з 18 березня 2015 року по 31 березня 2016 року, шляхом встановлення кредитної лінії на картковий рахунок.

Відповідно до п. 2.1. даної угоди відсоткова ставка за користування кредитом становить 0,833 % в місяць.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 07 листопада 2019 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 23791 грн. 03 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 6706 грн. 39 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 3159 грн. 45 коп. заборгованості за пенею у сумі 13 925 грн. 19 коп.

Позиція апеляційного суду

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення відсотків та пені суд першої інстанції виходив з того, що Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. При цьому суд послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення пені, однак аналізуючи матеріли справи, вважає, що в оскаржуваному рішенні зроблено помилковий висновок щодо відмови у стягнені відсотків за користування кредитом виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Однак, суд першої інстанції належним чином не дослідив надані позивачем докази та не врахував, що Генеральна угода від 18 березня 2015 року, підписана відповідачем, встановлює процентну ставку за користування кредитом в розмірі 0,833 % щомісячно.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що Генеральна угода від 18 березня 2015 року є строковою, а саме з 18 березня 2015 року по 31 березня 2016 року.

У постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, пункт 91, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року по справі № 912/1120/16, від 23 червня 2020 по справі № 536/1841/15-ц.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вимоги щодо стягнення відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялися.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 18 березня 2015 року вбачається, що станом на 31 березня 2016 року заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 707,89 грн.

Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 548/15991/13-ц та постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 361/2385/18-ц.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення відсотків за користування кредитом у зв`язку з відсутністю у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладене, те що відповідач не виконував належним чином взяті на себе кредитні зобов`язання, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні процентів.

Позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за кредитним договором слід задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користьАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 707 грн. 89 коп.

Змінити заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користьАТ КБ «Приватбанк» судових витрат збільшивши їх з 541 грн 53 коп. до 598 грн. 58 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Щодо судових витрат

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог з ОСОБА_1 на користьАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги - 85 грн. 62 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2020 року в частині відмови в стягненні процентів - скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за кредитним договором -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користьакціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 707 грн. 89 коп.

Змінити заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користьакціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судових витрат збільшивши їх з 541 грн 53 коп. до 598 грн. 58 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користьакціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги - 85 грн. 62 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 17 вересня 2020 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л. Карпушин

Т.В. Одринська