Провадження № 2/761/5945/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

позивача та його представника: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (відповідач 1), Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (відповідач 2), в якому просив зняти арешт з всього нерухомого майна та заборону на його відчуження, яке належить ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови серії та номер ВП 37420412, виданої 05.04.2013 р. ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві (номер запису про обтяження 671317).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні в Солом`янському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебувало виконавче провадження №37420412 з примусового виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.01.2013 р. у справі №2-1039/13. В межах вказаного виконавчого провадження 05.04.2013 р. накладено арешт. В подальшому виконавче провадження було закінчене на підставі п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-14 у зв' язку з направленням виконавчого документа за належністю до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, яке відкрило виконавче провадження №38294661 та повторно наклало арешт на майно ОСОБА_1 .

Однак, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.02.2015 р. заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 2101.2013 р. у справі №2-1039/13 було скасовано.

24.03.2015 р. Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві закінчив виконавче провадження №38294661 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження, оскільки було скасовано рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ.

Арешт, накладений в межах виконавчого провадження №38294661, було скасовано відповідачем 1. В той же час, арешт, накладений в межах виконавчого провадження №37420412, не скасований та продовжує діяти.

За вказаних обставин підстави для накладення арешту на його майно відпали.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач 1 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву чи пояснень на позовну заяву не надав.

Відповідач 2 подав пояснення на позов, згідно якого виконавче провадження №37420412, в межах якого накладено арешт, знищено, при накладені арешту на майно ОСОБА_1 вимоги Закону України «Про виконавче провадження» порушені не були.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 02.06.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. (а.с.55)

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши надані письмові докази у сукупності, дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.01.2013 р. позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за позикою в розмірі 1095080,96 грн задоволено.

05.04.2013 р. Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження №37420412 з примусового виконання виконавчого листа №2-1039/13, виданого 27.03.2013 р. щодо стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 1095080,96 грн.

В рамках виконавчого провадження №.04.2013 р. накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, належного боржнику.

16.05.2013 р. виконавче провадження №37420412 було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача про направлення виконавчого документа до Шевченківського РУЮ у м. Києві для виконання за місцезнаходження майна боржника.

Зазначене підтверджується відповіддю Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві №76311 від 25.07.2018 р., в якій додатково зазначено, що виконавче провадження № 37420412 знищено. (а.с. 46-47)

Наявність арешту на майно боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.11.2019 р., запис про обтяження №971317 від 16.04.2013 р. (а.с. 48-50)

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.02.2015 р. з урахуванням ухвали суду від 04.03.2015 р. заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.01.2013 р. у справі №2-1039/13 було скасовано. (а.с. 52, 53)

Згідно відповіді Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 31.07.2018 р. №38294661/8 05.06.2013 р. відкрито виконавче провадження №38294661 з примусового виконання виконавчого листа №2-1039/13, виданого 27.03.2013 р. Цього ж дня накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. 24.03.2015 р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з скасуванням виконавчого документа, що підлягав примусовому виконанню на підставі п.4 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Аналогічна норма містилась в ст. 57 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин)

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як свідчать матеріали справи, 24.03.2015 р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з скасуванням виконавчого документа, що підлягав примусовому виконанню на підставі п.4 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у той же час, арешт, який було накладено постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського РУЮ у м. Києві від 05.04.2013 р. знято не було.

Отже, відпала необхідність існування арешту майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження у той час, коли виконавче провадження провадження у зв`язку з скасуванням виконавчого документа, що підлягав примусовому виконанню, закінчено, а подальша його наявність унеможливлює реалізацію позивачем прав власника. При цьому, державним виконавцем не було скасовано арешт майна.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, у даному випадку існування арешту майна ОСОБА_1 , накладеного згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.04.2013 року у виконавчому провадженні №37420412, порушує право власності позивача, потреба у арешті майна та оголошення заборони на його відчуження на даний час відпала, так як скасовано виконавчий документ, що підлягав примусовому виконанню, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 2-5,12-13, 19, 76-92, 95, 141, 187, 211, 223, 258-259, 264-265, 268, 272-273, 280, 352, 354-355, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», суд, -

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зняття арешту з майна, - задовольнити повністю.

Скасувати (зняти) арешт на все належне ОСОБА_1 майно і заборону на його відчуження (номер запису про обтяження НОМЕР_1 ), накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.04.2013 року у виконавчому провадженні №37420412.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ..

Відповідачі: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, адрес знаходження м.Київ, вул.Саксаганського, 110.

Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, адреса знаходження: м.Київ, просп.Повітрофлотський, 76-А.

Повне рішення виготовлено 09.10.2020 р.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов