Головуючий у суді першої інстанції: Григоренко І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Поливач Л.Д., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць; судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що 06 лютого 2010 року між нею та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, у якому народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя із відповідачем не склалося, в зв`язку із чим вона звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу. Донька проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, натомість відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає.

Позивачка на даний час не працює, оскільки перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6-річного віку, а тому їй одній складно утримувати дитину, у зв`язку із чим вона і звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з наступною індексацією у відповідності до закону.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на те, що він на виконання усних домовленостей з позивачкою, в рахунок матеріальної допомоги на дитину, щомісячно здійснює погашення кредиту, отриманого колишньою дружиною. Крім цього, позивачка не повернула відповідачеві особисті речі та намагається їх продати через мережу Інтернет. Також посилався на те, що 25 жовтня 2017 року між ними було укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є., відповідно до якого після розірвання шлюбу у власності позивачки залишилась значна частина рухомого та нерухомого майна, набутого під час шлюбу.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від позивача ОСОБА_2 , остання проти задоволення скарги заперечила та просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму (за п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у справах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців), і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 лютого 2010 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї між громадянином України ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 183, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 26 червня 2012 року Серія НОМЕР_2 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року у справі № 757/16151/18-ц шлюб між сторонами розірвано.

Також встановлено, що 25 жовтня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюбний договір, згідно умов якого сторони домовились про поділ майна (а.с.63-64). Проте, питання утримання спільної дитини положеннями вказаного договору не врегульовано.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач офіційно не працевлаштований та дані щодо його доходів в матеріалах справи відсутні.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання його з ОСОБА_2 спільної малолітньої доньки, в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи здня подачі позову до суду - 27 квітня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цих вимог, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 1 ст. 18 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (ст. 51 Конституції України) та яке знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивачки про стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання спільної дитини, при визначенні розміру аліментів врахував матеріальне становище платника аліментів, стан його здоров`я та відсутність у нього інших утриманців, в зв`язку із чим обґрунтовано визначив розмір аліментів у вигляді 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів не було враховано того, що відповідач здійснює платежі в рахунок погашення кредиту, який отриманий колишньою дружиною, та того, що 25 жовтня 2017 року між сторонами було укладено шлюбний договір, відповідно до якого після розірвання шлюбу у власності позивачки залишилось чотири транспортні засоби та нерухоме майно, що набуті під час шлюбу, колегією суддів відхиляються, оскільки ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

В зв`язку з тим, що дана справа згідно п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: