Провадження № 6/761/671/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Мехеди А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова І.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа, боржник - ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В :

01 червня 2020 року до суду надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова І.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа боржника ОСОБА_1 .

Свою заяву обґрунтовував тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова І.М. перебуває виконавче провадження № 58433131 від 19 лютого 2019 року з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва № 761/15248/17 від 04 жовтня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості зі сплати орендної плати згідно з договором найму (оренди) нерухомого майна, що укладений 15 лютого 2016 року, у розмірі 213 235,78 грн., завданих збитків (упущеної вигоди) у розмірі 94 510,80 грн., судового збору у розмірі 3 077,47 грн. Загальна сума стягнення 310 824,05 грн.

Як зазначає приватний виконавець, ним було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника та арешт грошових коштів, що містяться на рахунках боржника. Боржником добровільно вимоги виконавчого документа виконано не було, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено. Під час виконання рішення суду встановлено, що нерухоме та рухоме майно, належне боржнику на праві власності, відсутнє, а грошових коштів на рахунках виявлено лише 16 694,85 грн. За даними Державної прикордонної служби України у період з 08 жовтня 2018 року по 13 вересня 2019 року ОСОБА_1 неодноразово перетинав державний кордон України. На думку виконавця, такі обставини у своїй сукупності свідчать про ухилення боржника від виконання рішення, на підставі чого звернувся до суду з відповідним поданням.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2020 року справу призначено до розгляду на 10 липня 2020 року.

В судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлялися належним чином. В матеріалах справи міститься поштове повідомлення, що надсилалося стягувачу, з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до положень п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Положеннями п. 2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду, має обов`язково містити, зокрема, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Згідно з положеннями ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати орендної плати згідно з договором найму (оренди) нерухомого майна, що укладений 15 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у розмірі 213 235,78 грн., з яких: 209 550 грн. - сума основного боргу, 3 685,78 грн. - 3 % річних, завдані збитки (упущену вигоду) у розмірі 94 510,80 грн.та судовий збір у розмірі 3 077,47 грн.

Як зазначає у поданні приватний виконавець, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова І.М. перебуває виконавче провадження № 58433131 від 19 лютого 2019 року з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва № 761/15248/17 від 04 жовтня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 310 824,05 грн.

Постановою ВП № 58433131 від 19 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 761/15248/17, виданого Шевченківським районним судом міста Києва 04 жовтня 2018 року, та зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Вказана постанова направлена на адресу боржника, однак, останнім рішення суду не виконано.

Під час виконання рішення суду встановлено, що нерухоме та рухоме майно, належне боржнику на праві власності, відсутнє, грошових коштів на рахунках виявлено 16 694,85 грн. Інформація щодо інших грошових коштів, джерел отримання доходів, пенсій відсутня. За даними Державної прикордонної служби України у період з 08 жовтня 2018 року по 13 вересня 2019 року ОСОБА_1 неодноразово перетинав державний кордон України.

Як вважає приватний виконавець, оскільки рішення суду до теперішнього часу не виконано, а боржник не вживає заходів щодо його виконання за рахунок належного йому майна та доходів, враховуючи значну суму заборгованості, ненадання боржником витребуваних документів, неодноразового його перебування за межами країни, то є підстави вважати, що ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання рішення суду, а тому захист прав та інтересів стягувача стане неможливим без вжиття такої крайньої міри примусового заходу, як обмеження у праві виїзду за межі України.

Так, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи не вбачається, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, не здійснено заходи щодо виклику боржника, виходу приватного виконавця за місцем проживання боржника та інших заходів щодо примусового виконання рішення суду. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів направлення на адресу боржника та отримання останнім постанов про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно та грошові кошти боржника.

За таких обставин, приватний виконавець передчасно звернувся з поданням до суду про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого рішення суду - обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон.

Також суд зазначає, що не надано приватним виконавцем і будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З урахуванням викладеного та того, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними/приватними виконавцями всіх інших можливих заходів, а також тієї обставини, що виконавцем не обґрунтовано наявність фактів ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, суд приходить до висновку, що подання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця у зв`язку з його передчасністю.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 353, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова І.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа, боржник - ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: