КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 760/18654/16-ц

номер провадження: 22-ц/824/7131/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Кашперської Т.Ц., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року у складі судді Оксюти Т.Г., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року вказаний вище позов ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто на її користь з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частинах: вартість будівельних матеріалів у сумі 10 333 грн 56 коп., а саме, по 3 444 грн 52 коп. з кожного.; моральну шкоду в сумі 3 000 грн 00 коп., а саме, по 1 000 грн 00 коп. з кожного; витрати за проведення експертизи в сумі 2 150 грн 00 коп., а саме, по 716 грн 67 коп. з кожного. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року змінено. Зменшено розмір стягнутої на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири з 10 333 грн 56 коп. до 4 981 грн 00 коп. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 4 981 грн 00 коп., а саме, по 1 660 грн 33 коп. з кожного. У решті рішення суду залишено без змін.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на підставі довіреності, звернулась до суду із заявою про розстрочення виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року, яке змінене постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року.

Заява мотивована тим, що відповідачі мають скрутне матеріальне становище, джерел доходу вони не мають, окрім пенсії за віком, що отримує мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у розмірі 2 000 грн 00 коп., яка є особою похилого віку, має низку захворювань та потребує постійного лікарського нагляду та лікування. Вказувала, що вона, ОСОБА_1 , доглядає за матір`ю, тимчасово не працює, постійного доходу не має, лише у лютому 2018 року їй було виплачено державну соціальну матеріальну допомогу у розмірі 1 500 грн 00 коп. З 04 листопада 2019 року вона перебуває на обліку в Солом`янській районній філії Київського міського центру зайнятості та не отримує допомогу по безробіттю. Зазначала, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа - підприємець (далі - ФОП), однак підприємницьку діяльність наразі не веде та не отримував доходу від підприємницької діяльності протягом останніх років.

З наведених підстав ОСОБА_1 просила розстрочити виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року, зміненого постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року, в частині виплат на користь ОСОБА_2 на шість місяців з грудня 2019 року по травень 2020 року включно, рівними частинами по 562 грн 83 коп. кожному відповідачу.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та розстрочити виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року, зміненого постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року, на шість місяців рівними частинами, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалу суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю було встановлено обставини справи щодо тяжких захворювань ОСОБА_4 , скрутного матеріального становища відповідачів та не було застосовано положення ст.435 ЦПК України. Вказує, що суд не врахував тих обставин, що її мати ОСОБА_4 є пенсіонеркою та єдина у сім`ї отримує дохід у вигляді пенсії за віком, яка становить 2 041 грн 25 коп., вона хворіє на тяжкі серцево-судинні захворювання, у зв`язку з чим потребує лікування. Також зазначає, що вона, ОСОБА_1 , догадає за матір`ю та не отримує постійного доходу, а ОСОБА_3 зареєстрований як ФОП, однак підприємницьку діяльність наразі не веде і не отримував доходу від підприємницької діяльності протягом останніх років.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожен окремо, подали письмові пояснення до апеляційної скарги ОСОБА_1 , у яких погоджуються із викладеними в апеляційній скарзі доводами щодо тяжких захворювань ОСОБА_4 та їх скрутного матеріального становища.

Позивач ОСОБА_2 не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив із того, що наведені заявником обставини не є винятковими, тобто такими, що позбавляють можливість виконати рішення суду. Тому суд дійшов висновку, що зазначені заявником обставини та надані нею докази про неможливість виконати рішення суду не є підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до положень ч.ч.1,3,4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналогічні положення щодо підстав для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення містяться у ст.33 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, ч.1 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2006 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» (з наступними змінами і доповненнями) судам роз`яснено, що задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин, що настали під час здійснення виконання судового рішення.

Обгрунтовуючи доводи заяви про розстрочення виконання рішення суду, заявники посилались на їх скрутне матеріальне становище, а саме те, що окрім пенсії за віком, яку отримує ОСОБА_4 у розмірі 2000 грн 00 коп., джерел доходу вони не мають, ОСОБА_4 є особою похилого віку, має низку захворювань та потребує постійного лікарського нагляду та лікування. ОСОБА_1 доглядає за матір`ю, тимчасово не працює, постійного доходу не має та лише у лютому 2018 року їй було виплачено державну соціальну матеріальну допомогу у розмірі 1 500 грн 00 коп. З 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Солом`янській районній філії Київського міського центру зайнятості та не отримує допомогу по безробіттю. ОСОБА_3 зареєстрований як ФОП, однак підприємницьку діяльність наразі не веде та не отримував доходу від підприємницької діяльності протягом останніх років.

На підтвердження вказаних обставин, заявники надали суду першої інстанції виписку із медичної карти стаціонарного хворого №2919 про перебування ОСОБА_4 на лікуванні у Київській клінічній лікарні № 4 у період із 20 лютого 2019 року по 05 березня 2019 року (а.с.5, т.3), довідки із Пенсійного фонду України про доходи ОСОБА_4 за 2018 рік та 2019 рік (а.с.6-8, т.3), відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків ОСОБА_1 про доходи останньої за 2018 рік та 2019 рік (а.с.9-14, т.3), довідку Київського міського центру зайнятості №2927 від 05 листопада 2019 року про перебування ОСОБА_1 на обліку з 04 листопада 2019 року без статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю (а.с.15, т.3), а також довідку з Державної податкової інспекції у Солом`янському районі міста Києві від 14 листопада 2019 року про те, що ФОП ОСОБА_3 не отримував доходів від підприємницької діяльності у 2018 році (а.с.16, т.3).

Тобто, обставини, про які зазначали заявники існували на момент ухвалення рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року та прийняття постанови Київського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року, однак ці обставини не є достатніми й винятковими для висновку, що вони утруднюють виконання рішення суду у розумінні ст.435 ЦПК України.

Отже, встановивши, що наведені заявниками обставини не є винятковими, тобто такими, що утруднюють виконання рішення суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відстутність підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року, змінено постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не повністю встановлено обставини справи щодо тяжких захворювань ОСОБА_4 , скрутного матеріального становища відповідачів та не було застосовано положення ст.435 ЦПК України, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Надані заявниками під час апеляційного розгляду справи письмові докази щодо їх матеріального стану та стану здоров`я ОСОБА_4 не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вказані документи подані ними з порушенням процесуальних строків подання доказів.

Статтею 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заявники не надали апеляційному суду доказів неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від них, а відтак ці документи не можуть бути прийняті апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів враховує, що у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Тому невиконання відповідачами рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року, зміненого постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року, суперечить принципу обов`язковості виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Таким чином ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: