ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м.Херсон

Номер справи: 665/806/20

Номер провадження: 22-ц/819/1243/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач)Ігнатенко П.Я.,
суддів:Воронцової Л.П.,
Полікарпової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області у складі судді Березнікова О.В. від 09 липня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк або АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.09.2011 року ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н, згідно якої остання отримала кредит у розмірі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, станом на 27.04.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 135 372,42 грн, з якої: 4647,65 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1614,88 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 129 109,89 грн нарахована пеня.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором б/н від 23.09.2011 року у розмірі 135 372,42 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 09 липня 2020 року позов акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за договором № б/н від 23.09.2011 року у розмірі 4647,65 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 72,10 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити; судові витрати покласти на відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 23.09.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, в якій зазначено, що вона згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами надання банківських послуг (а.с.22).

Судом першої інстанції встановлено, що згідно вказаної заяви відповідачка отримала кредит у розмірі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що остання визнала в суді першої інстанції та не заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині заборгованості за тілом кредиту в сумі 4647,65 грн. В цій частині рішення суду не оскаржується та не переглядається.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, однак докази визнання відповідачем позову - у справі відсутні, як і інші підстави звільнення від доказування.

В матеріалах справи міститься наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому значиться декілька тарифних планів: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» «Універсальна GOLD», та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2020-256 (а.с. 23-47).

Згідно з наданим Банком розрахунком, доданим до позову, заборгованість відповідачки за договором б/н від 23.09.2011 року станом на 27.04.2020 року складає 135 372,42 грн, з якої: 4647,65 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1614,88 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 129 109,89 грн нарахована пеня (а.с. 7-16).

Відповідно до довідки, виданої АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 отримала кредитну картку № НОМЕР_1 , термін дії цієї картки до 09/16 (а.с. 21).

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги доданий до позову Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який містить чотири тарифних плани: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» «Універсальна GOLD», в яких по-різному визначені, в тому числі: пеня за несвоєчасне погашення кредиту, однак Витяг з Тарифів та заява не містять відомостей про погодження конкретного тарифу відповідачем.

У заяві від 23.09.2011 року про отримання кредиту не містить відомостей про тарифний план, за яким відповідач отримав кредит, не зазначено якого типу картку отримав позичальник. Окрім того, вказана заява, підписана сторонами, не містить відомостей про розмір пені за прострочене зобов`язання та за несвоєчасність сплати боргу.

Отже, з наявних у справі доказів неможливо встановити на яких умовах отримано кредитні кошти та яким чином здійснювалося нарахування пені.

З огляду на викладене, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який містить чотири варіанти, та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, які містяться в матеріалах справи не містять підпису ОСОБА_1 , банком не доведено, який саме тариф погодив позичальник. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді пеню за прострочене зобов`язання та за несвоєчасність сплати боргу.

Враховуючи, що банком не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів з декількома варіантами тарифних планів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позовні вимоги в частині заборгованості за пенею не доведені, Тарифи не містять погодження та підпису відповідача, в зв`язку з чим, неможливо встановити, які тарифи погодив позичальник щодо пільгового строку користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне виконання умов кредитного договору, а тому підстави для їх стягнення відсутні у зв`язку з недоведеністю.

За таких обставин, в оскаржуваній частині рішення колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені.

Разом з тим, в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, судова колегія дійшла таких висновків.

Згідно правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Таким чином, враховуючи, що відповідачка не заперечує отримання кредиту та існування заборгованості по тілу кредиту, при цьому строк дії картки закінчився 30 вересня 2016 року, а для розрахунку 3% річних відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України має братися прострочена сума за договором, отже позивач має право на стягнення 3 % річних на суму простроченої заборгованості 4647,65 грн в межах заявлених позовних вимог за період з 01 жовтня 2016 року по 27 квітня 2020 року, що становить 498,46 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у стягненні заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Доводи скаржника про те, що відповідачка сплачувала заборгованість до 08.08.2019 року, а отже приєдналась до редакції Умов та Правил надання банківських послуг, - не впливають на висновки суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею. Умови та Правила не містять розміру пені, порядку її нарахування, а Тарифи надані суду містять чотири варіанти і з матеріалів справи не вбачається, які саме тарифи та розмір пені погоджено позичальником.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, в сумі 498,46 грн.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України суд змінює рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору шляхом збільшення суми стягнення з 72,10 гривень до 199,69 гривень.

В решті це ж рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», - задовольнити частково.

Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 09 липня 2020 року, - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, в сумі 498 (чотириста дев`яносто вісім) гривень 46 копійок.

Змінити рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 09 липня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судового збору, збільшивши суму стягнення судового збору з 72,10 гривень до 199 (сто дев`яносто дев`ять) гривень 69 копійок.

В решті це ж рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова