Єдиний унікальний № 243/5134/20
Провадження № 2/243/1776/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя Гончарова А.О.,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до Банку та підписала заяву, б/н, від 30.04.2010 року, при підписанні якої підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також вказаною заявою відповідач підтвердила той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Отже, після підписання заяви між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Банком на підставі Договору надання банківських послуг було відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом у розмірі 300,00 грн., який згодом збільшився до 4000,00 грн., а відповідачу надано у користування кредитну картку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі якого відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором.

Однак, відповідач не надавав(ла) своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, а отже, зобов`язання за вказаним договором не виконав(ла).

У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.03.2020 року має заборгованість на загальну суму 123969,96 грн., яка складається з наступного:

- 3728,36 грн. заборгованість за тілом кредиту;

- 110832,74 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

- 3029,34 грн. - заборгованість з пені;

- 0,00 грн. комісії;

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500,00 грн. штраф (фіксована частина);

-5879,52 грн. штраф (процентна складова).

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.04.2010 року в розмірі 123969,96 грн., а також судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, та позивач просив розглядати справу без участі їх представника, що виклав у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Лещенко С.В. в судове засідання не з`явились, від представника відповідача на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу без їх з відповідачем участі. Окрім того, відповідач та її представник надали суду відзив на позовну заяву (а. с. 67-68), з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» визнає частково, мотивуючи свої заперечення тим, що дійсно, між ОСОБА_1 та Банком був укладений кредитний договір, б/н, від 30.04.2010 року. Однак, дія договору кредитування скінчилась 01.01.2018 року, оскільки строк дії кредитної картки, яка була перевипущена на ім`я відповідача з 20.07.2015 року по січень 2018 року, та враховуючи ч. 1 ст. 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже, на думку відповідача, позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Окрім того, як зважає відповідач, посилаючись на ст. 257 ЦК України, позивач має право вимагати погашення процентів, нарахованих за період з 01.06.2017 року по 31.12.2017 року (строк закінчення дії картки) у розмірі 780,45 грн., а позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за період часу з 25.08.2012 року по 01.06.2017 року не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Також, щодо стягнення штрафів, відповідач звертає увагу суду, що м. Слов`янськ Донецької області, де мешкає відповідач, відноситься до населених пунктів, у яких проводилась антитерористична операція, а отже на підставі ч. 1 ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» за спірним кредитним договором забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року. Відповідач вважає, що задоволенню підлягають вимоги Банку в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 4508,81 грн., з яких 3728,36 грн. становить тіло кредиту, 780,45 грн. проценти за користування кредитними коштами.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.

30.04.2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, б/н, на підставі якої між нею та Банком виникли кредитні правовідносин, а саме на ім`я ОСОБА_1 було оформлено кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно з Тарифами обслуговування якої було встановлено базову % ставку в місяць в розмірі 2,5 %. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття бідь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Підписанням своєї заяви відповідач погодилась на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовому вигляді. (а. с. 16, 17, 18-41)

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30.04.2010 року (а. с. 4-7), загальна сума заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором станом на 31.03.2020 року, яка утворилась з 20.02.2012 року, становить 123969,96 грн., включає в себе 3728,36 грн. заборгованості за кредитом, 110832,74 грн. заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість, 3029,34 грн. заборгованості з пені, та 6379,52 грн. заборгованості по штрафам (500,00 грн. штраф (фіксована частина), 5879,52 грн. штраф (процентна складова)).

Згідно з довідкою, наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 15), за кредитним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_1 , були видані наступні кредитні картки: картка № НОМЕР_1 , відкрита 20.02.2012 року, термін дії 11/15; картка № НОМЕР_2 , відкрита 20.07.2015 року, термін дії 01/18.

У відповідності до виписки за договором № б/н, укладеним між Банком та відповідачем ОСОБА_1 (а. с. 8-13), остання активно користувалась вищевказаними кредитними картками, здійснювала банківські операції, платежі, покупки, поповнювала рахунки тощо.

19.08.2020 року та 31.08.2020 року на адресу суду надійшли ідентичні відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на відзив відповідача, згідно з якими Банк наполягає на тому, що відповідач була належним чином ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, що відповідач своїм підписом підтвердила у поданій анкеті-заяві від 30.04.2010 року. Відповідачу було встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % на місяць (30 % на рік). Відповідач активно користувалась наданими їй кредитними грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки за допомогою терміналів, частково сплачувала заборгованість за договором, тощо. Позивач звертає увагу суду на те, що згідно з Умовами договору, Банком передано відповідачу кредитну картку зі строком дії по 01.2018 року, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві, Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах строки. Згідно з Умовами кредитного договору, при непогашенні кредиту у встановлений термін, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування процентів здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році. Отже, датою 01.2018 року визначено кінцеву дату для здійснення Позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за Кредитним договором та припинення зобов`язань в цілому. Таким чином, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зауважив, що оскільки договір оформлений ще 30.04.2010 року, остання звірка паспортних даних здійснювалася при укладенні договору, тому при подачі позову до суду у Банку була відсутня достовірна інформація про адресу, за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживав відповідач. На сьогоднішній день боржник до Банку з метою списання штрафних санкцій не звертався, хоча Банком і налаштовано прийняття таких заяв як через відділення Банку, так і шляхом подачі заяви через сайт Банку. Щодо строк позовної давності Банк посилається на те, що строк перевипущеної відповідачу картки до останнього дня 01.2018 року, позивач звернувся до суду з позовом 10.06.2020 року, тобто до спливу строку позовної давності.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до підписаної відповідачем анкети-заяви, б/н, від 30.04.2010 року, Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умов та правил надання банківських послуг, які не спростовуються відповідачем, ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує проти наданих Банком у підтвердження своїх позовних вимог Умов та правил надання банківських послуг, а навпаки, посилається на них, що свідчить про те, що відповідач їх приймає та погоджується з ними.

Відповідач не заперечує сам факт оформлення кредиту, а також частково визнає наявність заборгованості за укладеним кредитним договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У порушення зазначених норм закону відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав(ла), не погасила своєчасно заборгованість за кредитом, та на теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем за тілом кредиту становить 3728,36 грн.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача та її представника щодо того, що Банком пропущений строк звернення до суду з даним позовом в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за період часу з 25.08.2012 року по 01.06.2017 року, оскільки згідно з наданими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» доказами, за укладеним між Банком та ОСОБА_1 кредитним договором № б/н від 30.04.2010 року відповідачу було видано дві картки, а саме: картка № НОМЕР_1 , відкрита 20.02.2012 року, термін дії 11/15; картка № НОМЕР_2 , відкрита 20.07.2015 року, термін дії 01/18, тобто по останній день січня 2018 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, Договір діє протягом дванадцяти місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу Сторону про припинення дій Договору, він автоматично лонгується на такий самий строк.

Велика Палата Верховного Суду України у своїй постанові від 28.03.2018 року № 44/9519/12 зазначила, що «... право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.»

В даному випадку у Договорі, укладеному між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 30.04.2010 року, конкретний строк кредитування не визначений, договір не припинявся, не розривався, відповідач до Банку з приводу припинення Договору не зверталась, доказів протилежного суду не надано.

Оскільки строк дії картки, виданої на ім`я ОСОБА_1 , - по січень 2018 року, Договір, укладений між позивачем та відповідачем, не припинявся, строк кредитування чітко не визначений, та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з даним позовом 12.06.2020 року, а отже строк звернення до суду з даним позовом не пропущений.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, в тому числі заборгованість по процентам за користування кредитними коштами.

Оскільки у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про підвищення відсоткової ставки за користування кредитом, то відповідно до частини першої, другої статті 551 ЦК України сторони не домовились про такі умови договору, а тому суд вважає неправомірними дії позивача в частині підвищення відсоткової ставки за користування кредитом з 01.09.2014 року до 34,8 % річних та з 01.04.2015 року до 43,20 % річних.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 було оформлено кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З наданих матеріалів вбачається, що базова відсоткова ставка за кредитом 2,5 % на місяць (30,00 % на рік), дана обставина також підтверджується позивачем у відповіді на відзив.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.04.2010 року, що був укладений між позивачем та відповідачем, з моменту укладення кредитного договору, тобто з 30.04.2010 року по 31.08.2014 року діяла базова відсоткова ставка за кредитом - 30,00 % річних, після чого з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року відсоткова ставка була 34,80 % річних, та з 01.04.2015 року була збільшена до 43,20 % річних та більше не змінювалася, як вбачається з наведеного розрахунку заборгованості.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови

надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках.

Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Законом України від 12.12.2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» Цивільний кодексу України доповнено статтею 10561, відповідно до умов якої розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12, боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банку не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі № 6-1374цс17 від 11.10.2017 року та у справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року.

Позивачем не надано суду відомостей з приводу того, що відповідач ОСОБА_1 взагалі повідомлялась своєчасно та належним чином про зміну відсоткової ставки. В матеріалах справи відсутні будь-які докази як щодо направлення на адресу боржника письмових повідомлень про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, так і про отримання боржником відповідних повідомлень.

Отже, починаючи з 01.09.2014 року позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було обумовлено сторонами при оформленні кредитного договору, всупереч статті 10561 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.

Зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем з 01.09.2014 року до 34,8 % річних, після чого з 01.04.2015 року до 43,20 % річних на прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено з відповідачем, відсутні.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Також підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.

З огляду на вищенаведене, оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірах 34,8 % та 43,20 % річних суду не надано, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, а саме розмір відсотків за користування кредитом за період з 01.09.2014 року по 31.03.2020 року має бути перерахований з врахуванням відсоткової ставки 30,00 % річних, яка була обумовлена сторонами під час оформлення кредитного договору, підтверджується поясненнями позивача та не спростовується відповідачем.

За таких обставин, розрахунок процентів за користування кредитом повинен визначатися з розміру заборгованості за процентами, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки не більше 30,00 % річних за період виникнення заборгованості, наведеної у розрахунку, тобто з 20.02.2012 року по 31.03.2020 року.

Заборгованість за процентами за період з 20.02.2012 року по 31.08.2014 року (до неправомірного підвищення процентної ставки) становила 512,77 грн.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за період з 20.02.2012 року по 31.03.2020 року становить 2963 дні.

Заборгованість за тілом кредиту станом на 01.09.2014 року складала 3728,36 грн.

Отже, розмір заборгованості за процентами за період з 20.02.2012 року по 31.03.2020 року складає: 512,77 грн. (сума процентів, нарахована банком до неправомірного підвищення відсоткової ставки) + (3728,36 грн. * 30,00 % / 100 % / 360 днів * 2963 днів) = 512,77 грн. + 9205,94 грн. = 9718,71 грн.

Тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно з ст. ст. 549, 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Оскільки відповідач зобов`язання за укладеним кредитним договором належним чином не виконала, Банком відповідачу нараховані пеня в розмірі 3029,34 грн., а також штрафи в сумах 500,00 грн. (фіксована частина) та 5879,52 грн. (процентна складова).

В той же час, відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення Проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

За змістом ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Слов`янськ Донецької області.

Отже, що стосується вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача пені в сумі 3029,34 грн. та штрафів у сумах 500,00 грн. (фіксована частина), та 5879,52 грн. (процентна складова), то суд приходить до переконання, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідач на теперішній час та на час укладання кредитного договору була зареєстрована та мешкала у м. Слов`янську Донецької області, та відповідно до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ за період з 14 квітня 2014 року, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.04.2010 року на загальну суму 13447,07 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 3728,36 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 20.02.2012 року по 31.03.2020 року в сумі 9718,71 грн.

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2102 грн. 00 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача у розмірі 13447,07 грн.

Отже, процентне співвідношення задоволених вимог становить 10,85 % ((13447,07 грн. - задоволені вимоги) * 100% / (123969,96 грн. - заявлені позовні вимоги)).

З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 228,07 грн. (2102,00 грн. - сплачений судовий збір * 10,85 %), який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача а отже з відповідача слід стягнути на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 228,07 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 128, 131, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 1048,1049,1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рах. № НОМЕР_4 , , МФО 305299, заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.04.2010 року, яка утворилась станом на 31.03.2020 року, на загальну суму 13447,07 грн. (тринадцять тисяч чотириста сорок сім грн. 07 коп.) та складається з: 3728,36 грн. заборгованість за кредитом, 9718,71 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рах. № НОМЕР_4 , , МФО 305299, понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 228,07 грн. (двісті двадцять вісім грн. 07 коп.)

В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У відповідності до пп. 15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.

Рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 15 вересня 2020 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду А.О. Гончарова