Справа № 128/1878/20
Провадження № 22-ц/801/1633/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 рокуСправа № 128/1878/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Панасюка О. С., Шемети Т. М.,

за участю секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Ірина Анатоліївна, ОСОБА_3 , про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області, постановлену у цій справі 24 липня 2020 року у м. Вінниці суддею цього суду Карпінською Ю. Ф.,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» (далі ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А., ОСОБА_3 , про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними, мотивуючи його тим, що відповідачу ОСОБА_1 , було відомо про наявність у неї грошової заборгованості перед позивачем на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2012 року, ухваленого у цивільній справі № 206/5333/2012, проте, з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань, вона здійснила відчуження належного їй нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:004:0052, які розташовані по АДРЕСА_1 , шляхом укладення з ОСОБА_2 договорів купівлі-продажу. Отже, відповідно до вимог ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України вказані договори мають бути визнані судом недійсними.

Разом з позовною заявою ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» подало заяву про забезпечення позову, мотивовану тим, що на спірному майні відсутні будь-які обмеження щодо його відчуження, отже існує реальна потреба в застосуванні заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на таке майно, оскільки ОСОБА_2 , без жодних перешкод, може відчужити його третій особі до ухвалення рішення по суті заявлених вимог, що унеможливить реальне виконання судового рішення у цій справі, призведе до порушення прав та інтересів позивача і завдасть останньому значних матеріальних збитків у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за рахунок спірного нерухомого майна.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24 липня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із постановленою ухвалою, ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, ухвала суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, перевіривши її законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість невиконання майбутнього судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення. Крім того, у відповідача ОСОБА_2 , на нерухоме майно якої позивач просить накласти арешт, відсутні будь-які зобов`язання перед ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль».

Із такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 215587399 від 09 липня 2020 року (а. с. 5-6) 20 квітня 2010 року право власності на житловий будинок з прибудовою, розташований по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 26 травня 2006 року, було зареєстроване за ОСОБА_1 . На підставі договору купівлі-продажу від 16 березня 2016 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 березня 2016 року, власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 111,2 кв. м., і земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:004:0052, які розташовані по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 . Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2012 року у цивільні справі № 206/5333/2012 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідачів Закритого акціонерного товариства «Ремонтно-будівельне управління № 5», про стягнення заборгованості позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» заборгованість за договорами фінансового лізингу № LС1779-02/08 та № LС1780-02/08 в сумі 277 885, 01 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/29746623).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З урахуванням наведеного, оскільки позивач звернувся до суду з вимогами про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки, які на підставі цих договорів на праві власності належать ОСОБА_4 , отже обрання такого способу забезпечення позову, як накладення арешту на вказане майно, відповідає, як предмету позовних вимог, так і вимогам статей 149, 150 ЦПК України. Водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, оскільки невжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, зокрема, таке майно може бути відчужене, що унеможливить досягнення мети звернення з даним позовом до суду - захисту порушених прав і інтересів позивача, обраним ним способом, а навпаки, утруднить його правове становище, оскільки зумовить (у випадку задоволення позову) виникнення необхідності у подальших зверненнях до судів для відновлення своїх порушених прав і інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржене судове рішення в законній силі залишатись не може та відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» задовольнити, ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 24 липня 2020 року скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:004:0052, які розташовані по АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

Т. М. Шемета

Повний текст постанови виготовлено 06 жовтня 2020 року.