У Х В А Л А

28 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 487/3037/16-ц

провадження № 61-10744ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та виділення в натурі нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та виділення в натурі нерухомого майна.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення кожному

Ухвалено виконати ремонтно-будівельні роботи: демонтувати та закласти дверні прорізи між приміщеннями 1-8 (бокс) в приміщення 1-7 (кабінет) та з приміщення 1-5 ( коридор) приміщення 1-6 (коридор).

Виділено у користування ОСОБА_2 нежитлові приміщення автосалону з магазином автозапчастин, що відповідає 51/100 частки.

Виділено у користування ОСОБА_1 нежитлові приміщення автосалону з магазином автозапчастин, що відповідає 49/100 частки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок грошової компенсації 17 871,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного рухомого майна, набутого ними в період шлюбу у спільну сумісну власність, скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя рухомого майна, набутого ними в період шлюбу у спільну сумісну власність задоволено частково.

Проведено поділ рухомого майна, набутого в період шлюбу, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 236 603,75 грн, як різницю між вартістю ідеальною та реально виділеною частками у спільному рухомому майні колишнього подружжя.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про розподіл нерухомого майна, що перебувало у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в тому числі і щодо стягнення різниці між вартістю ідеальної і реально виділеною частками, та в частині поділу нерухомого майна в натурі, а також розподілу судових витрат залишено без змін.

16 липня 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд.

Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: для надання виправленої касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 389 ЦПК України

У серпні 2020 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 10 серпня 2020 року до суду надійшли матеріали, якими недоліки касаційної скарги усунуто.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до абзацу першого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Як на підставу касаційного оскарження, ОСОБА_1 посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК, пункт 8 частини першої та пункти 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції, застосував норми статті 60 СК України, статті 76-80 ЦПК України без врахування правових висновків щодо застосування цієї норми права у цивільних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 18 липня 2020 року у справі №543/775/17 від 12 лютого 2020 року у справі №725/1776/18, від 18 червня 2018 року у справі №711/5108/17, у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі №6-399цс17, у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №2-2641цс15, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17. Крім того, суд апеляційної інстанції вирішив питання про права, свободи та інтереси інших осіб, які не були залучені до участі у справі. Суд апеляційної інстанції допитав свідків за клопотанням відповідача, однак, в постанові не посилається на їх покази. Суд апеляційної інстанції встановив обставини справи на підставі недопустимого доказу- висновку експерта та інших доказів на підтвердження вартості спірного майна (пункти перший, четвертий частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 8 частини першої та пункти 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

За таких підстав касаційна скарга ОСОБА_3 подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом першим, четвертим частини другої статті 389 ЦПК України, та подана в строк, встановлений статтею 390 ЦПК України.

Скаржником сплачений судовий збір у розмірі 13 780 грн та кошти зараховані до спеціалізованого фонду Державного бюджету України.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України, якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є обґрунтованою, він відкриває провадження, про що постановляє відповідну ухвалу.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Разом з касаційною скаргою ОСОБА_1 подає клопотання про зупинення виконання рішення суду, в обґрунтування якого посилається на те, що на підставі оскаржуваних судових рішень позбавлена права доступу до ряду приміщень, що заважає їй здійснювати свою підприємницьку діяльність, на підставі чого просить зупинити виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2020 року до закінчення касаційного перегляду справи.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Тлумачення частини восьмої статті 394 ЦПК України свідчить, що клопотання про зупинення виконання чи дії судового рішення має містити обґрунтування необхідності такого зупинення.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доводи клопотання не обґрунтовані належним чином доказами та зводяться до формального небажання виконувати рішення суду, а відтак, клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 394, 395 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2020 року.

Витребувати з Заводського районного суду м. Миколаєва матеріали цивільної справи №487/3037/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та виділення в натурі нерухомого майна.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2020 року до закінчення касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик