ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6469/20 Справа № 212/198/20 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/198/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідачка ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 травня 2020 року, яке ухвалено суддею Чайкіним І.Б.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 травня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позовна заява мотивована тим, що 27 січня 2011 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 7 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Спадкоємці ОСОБА_2 мали право подати заяву про прийняття спадщини або заяву про відмову від неї у строк з 17 листопада 2013 року по 17 травня 2014 року.

Спадкоємцею, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідачка ОСОБА_1 ..

На виконання вимог статті 1281 ЦК України, позивачем була направлена претензія кредитора до Другої Криворізької державної нотаріальної контори,

11 жовтня 2018 року позивачем було отримано відповідь Другої Криворізької державної нотаріальної контори, в якій зазначалося, що після смерті спадкодавця ОСОБА_2 була заведена спадкова справа на підставі претензії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Зазначає, що відповідачка прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника ОСОБА_2 . Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачка не відмовилась від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки.

Станом на дату смерті ОСОБА_2 , заборгованість останнього за кредитним договором № б/н від 27.01.2011 року, становить 9 673,43 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з тіла кредиту, у розмірі 9 381,59 грн., та відсотків, у розмірі 291,84 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 9 673,43 грн. за кредитним договором № б/н від 27.01.2011 року та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані із наданням правничої допомоги у розмірі 2 000,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог, посилаючись на те, що відповідачка по справі мала надати суду розрахунок витрат часу, витраченого адвокатом на ведення справи в суді, на участь в судовому розгляді та на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засідання, адже не зрозуміло з чого виникла вказана у розрахунку сума, тоді як витрати на професійну правничу допомогу повинні бути підтверджені документально.

Також, позивач в апеляційній скарзі наголошує на тому, що, відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується в апеляційному порядку, а, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Бродька А.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Стягуючи з позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь відповідачки ОСОБА_1 судові витрати, понесені останньою на професійну правничу допомогу, у розмірі 2 000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що нею було документально доведено понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн., однак зважаючи, на те, що розгляд справи відбувався у письмовому провадженні, судові витрати на професійну правничу допомогу в частині представлення інтересів в суді (1000 грн.), задоволенню не підлягають, оскільки такі дії представником відповідача - адвокатом Вовк М.В. не вчинялися.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Встановлено, що правничу допомогу у справі відповідачці ОСОБА_1 надавав адвокат Вовк М.В. на підставі договору від 17 березня 2020 року (а.с. 97 -98).

За умовами договору сторони погодились, що вартість однієї години роботи адвоката щодо складання процесуальної документації до суду складає 500,00 грн., але не менше ніж 500,00 грн. за складання будь-якого процесуального документу (п. 5.2. Договору).

Згідно Акту приймання-передачі правничої допомоги, відповідно до умов договору про надання правничої допомоги №б/н від 17 березня 2020 року, складеного та підписаного ОСОБА_1 та адвокатом Вовком М.В. 23 березня 2020 року, ОСОБА_1 отримала в повному обсязі наступну правничу допомогу: складання відзиву на позовну заяву про стягнення боргу кредитором спадкодавця за 3 години роботи (23 березня 2020 року з 09:00 год. до 12:00 год.) вартістю 1 500,00 грн. та за складання клопотання по витребуванню доказів (виходячи з мінімальної вартості складання процесуального документу, передбаченої п. 5.2. Договору) вартістю 500,00 грн. (а.с. 99).

Відповідно до розрахункової квитанції Серії АВ-ТБ №009309 від 23 березня 2020 року за надання професійної правничої допомоги відповідачка ОСОБА_1 сплатила своєму адвокату 3 000,00 грн., із яких за складання процесуальних документів 2 000,00 грн. (а.с.100).

Будь-яких доказів на підтвердження не співмірності витрат позивача на правничу допомогу позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надавав, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої дороги адвоката в суді першої інстанції не заявляв.

З огляду на наведене та враховуючи відмову в задоволенні позовних вимогАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, витрати відповідачки на професійну правничу допомогу мають покладатися у повному обсязі на позивача, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення з позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь відповідачки у рахунок відшкодування понесених нею витрат на професійну правничу допомогу 2 000,00 грн., й доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, в оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: