ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року м. Чернівці справа № 727/2224/20

провадження №22-ц-822/627/20

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Герман Я.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Семенко О.В.,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю.

Посилався на те, що з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з 2001 року по 2016 рік.

За час перебування у шлюбі, ним за власні кошти було придбано автомобіль марки «SCANIA 124», 2002 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ,00 грн., напівпричіп «SCHWARZMULLER S-22», 2001 року випуску, р.н. НОМЕР_3 , вартістю 72344,00 грн. та причіп «ORTHAUS», 1997 року випуску, р.н. НОМЕР_4 , вартістю 34987,00 грн. Зазначені транспортні засоби придбані для зайняття підприємницькою діяльністю.

Посилався на те, що автомобіль «SCANIA 124» та напівпричіп «SCHWARZMULLER S-22» придбані 3 жовтня 2013 року за 244300 грн. Кошти в розмірі 250000 грн. на ці транспортні засоби він позичив у свого товариша ОСОБА_5 , які повернув йому 15 вересня 2018 року.

Причіп «ORTHAUS» був придбаний 12 серпня 2015 року за 38000 грн. В цей період він з відповідачкою фактично не проживали однією сім`єю. Кошти на транспортний засіб він також позичиві у ОСОБА_5 , які повернув йому 01 серпня 2017 року.

Зазначав, оскільки транспортні засоби були придбані за власні кошти, вони не можуть вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Просив визнати автотранспортні засоби: автомобіль марки «SCANIA 124», 2002 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ,00 грн., напівпричіп «SCHWARZMULLER S-22», 2001 року випуску, р.н. НОМЕР_3 , вартістю 72344,00 грн. та причіп «ORTHAUS», 1997 року випуску, р.н. НОМЕР_4 , вартістю 34987,00 грн. особистою приватною власністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14 травня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що спірні транспортні засоби були придбані в період знаходження сторін в зареєстрованому шлюбі і позивач не довів належними та допустимими доказами ту обставину, що транспортні засоби були придбані за його особисті кошти.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На вказане рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що при купівлі транспортних засобів були використані його особисті кошти, які він позичив у ОСОБА_5 , та повертав йому вже після розірвання шлюбу, що підтверджується показами самого свідка ОСОБА_6 та борговими розписками, які знаходяться в матеріалах справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що суд дійшов обґрунтованого висновку та виніс правильне рішення по справі, надав вірну оцінку всім показам свідків та доказам у справі. Зазначає, що факт їх спільного проживання на кінець 2019 року встановлений рішенням Шевченківського суду, яке набрало законної сили. Разом вони займалися підприємницькою діяльністю та були зареєстровані як приватні підприємці з 2007 по 2016 рік, а отже кошти, які заробляли у вказаний період не могли бути особистою приватною власністю позивача. Джерелом набуття спірного майна стала саме спільна праця подружжя, тому просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а рішення суду без змін.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Встановлені судом обставини

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 2001 року по 22 серпня 2016 року.

В період шлюбу були придбані наступні транспортні засоби:

-автомобіль марки «SCANIA 124», 2002 року випуску, р.н. НОМЕР_1 ,

-напівпричіп «SCHWARZMULLER S-22», 2001 року випуску, р.н. НОМЕР_3 ,

-причіп «ORTHAUS», 1997 року випуску, р.н. НОМЕР_4 .

Згідно довідки Регіонального сервісного центру МВС в Чернівецькій області від 27 квітня 2020 року транспортні засоби марки «SCANIA 124» та напівпричіп «SCHWARZMULLER S-22» були зареєстровані за ОСОБА_3 03 жовтня 2013 року (а.с.86).

Відповідно до розписки від 15 вересня 2013 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_5 борг в розмірі 250000 грн. Повернув борг 15 вересня 2018 року (а.с.9).

Відповідно до розписки від 01 серпня 2015 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_5 борг в розмірі 38000 грн. Повернув 01 серпня 2017 року (а.с.10).

З висновків експерта:

- №25-02-20 по визначенню ринкової вартості автомобіля «SCANIA 124», р.н. НОМЕР_1 від 24 лютого 2020 року вбачається, що середня ринкова вартість автомобіля на дату оцінки складає 162950,00 грн (а.с.11-17),

- №23-02-20 по визначенню ринкової вартості напівпричіпу «SCHWARZMULLER S-22», р.н. НОМЕР_3 від 24 лютого 2020 року вбачається, що середня ринкова вартість становить 72344,00 грн. (а.с.19 -24),

- №24-02-20 по визначенню ринкової вартості причіпу «ORTHAUS», р.н. НОМЕР_4 від 24 лютого 2020 року вбачається, що середня ринкова вартість становить 34987,57 грн. (а.с. 27 - 33).

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 перебувала на податковому обліку як фізична особа-підприємець з 27 лютого 2007 року по 03 листопада 2016 року (а.с.62).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, застосовані норми права

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Відповідні висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15 та у постанові Верховного Суду у справі № 179/130/13-ц (провадження № 61-44846св18).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що вказане майно є спільним майном подружжя з огляду на те, що придбано під час шлюбу і зареєстровано за позивачем ОСОБА_3 , як фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем. Крім того, відповідачка ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі також займалася підприємницькою діяльністю, що, в свою чергу, спростовує доводи позивача про те, що спірні транспортні засоби були придбані виключно з метою здійснення ним підприємництва.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт набуття транспортних засобів за особисті кошти.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що спірні транспортні засоби були придбані за кошти, які він особисто отримав в позику від ОСОБА_5 .

Так, допитаний в якості свідка син сторін ОСОБА_7 пояснив суду, що зазначені транспортні засоби фактично батьками були придбані в 2009 році. Проте, поставлені на реєстраційний облік були пізніше.

Відповідачка ОСОБА_4 в запереченнях на позов також зазначала, що транспортні засоби були придбані в 2009 році, а в 2013 році переоформлені повторно.

Дана обставина свідчить про те, що транспортні засоби були придбані задовго до отримання позики. Крім цього, позивач не довів, що позичені кошти були отримані саме на придбання транспортних засобів.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді І.М. Литвинюк

Н.Ю. Половінкіна