ПОСТАНОВА

Іменем України

16 вересня 2020 року м. Кропивницький

справа № 398/1054/20

провадження № 22-ц/4809/1070/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Дьомич Л.М., Єгорової С.М.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради - Мардус Б.С.

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.05.2020, суддя Бугайченко Т.А., у справі за позовом Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради до ОСОБА_1 про захист ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію,

ВСТАНОВИВ:

Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про захист ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22 годині 16 хвилин ОСОБА_1 у соціальній мережі «FACEBOOK» під нікнеймом « ОСОБА_3 » поширив серед користувачів цієї соціальної мережі недостовірну та негативну інформацію.

Позивач вважає, що публікація відповідача, у якій викладена недостовірна та негативна інформація про нібито використання бюджетних коштів не за цільовим призначенням, що призвело до невжиття місцевою владою міста Олександрія жодних дій щодо профілактики поширення коронавірусної інфекції, завдає шкоди діловій репутації позивача.

Просив суд спростувати недостовірну інформацію, в якому просить визнати недостовірною та такою, що завдає шкоди діловій репутації позивача, інформацію, поширену відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_2 о 22 годині 16 хвилин у соціальній мережі «Facebook» на веб-сторінці під нікнеймом « ОСОБА_3 », доступною за гіперпосилання ІНФОРМАЦІЯ_3 та зобов`язати відповідача особисто спростувати поширену ним інформацію, не пізніше десяти днів після набрання рішенням суду законної сили, шляхом викладення письмової інформації у соціальній мережі «Facebook» на сторінці « ОСОБА_3 ».

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.05.2020 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначається, що суд першої інстанції не взято до уваги, що поширена відповідачем інформація є недостовірною і такою, що не відповідає дійсності. Поширена відповідачем інформація порушує особисті немайнові права, зокрема, ділову репутацію юридичної особи публічного права, адже вона в негативному сенсі висвітлює їхню діяльність спрямовану на виконання функції і повноваження виконавчих органів місцевого самоврядування як представників територіальної громади міста Олександрії.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23.06.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.

До суду не надано відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 06.08.2020 справу призначено до розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на сторінці « ОСОБА_4 - офіційна сторінка» та в групі «ІНФОРМАЦІЯ_4» в соціальній мережі «Facebook» відповідачем серед користувачів соціальної мережі було поширено допис наступного змісту:

ІНФОРМАЦІЯ_4.»

Суд першої інстанції дійшов висновку, що поширена відповідачем інформація в публікації в соціальній мережі «Facebook» сама по собі не порушує право позивача на недоторканність його ділової репутації, оскільки відповідач висловив свою критичну думку щодо можливого виділення коштів на створення нової площадки для торгівлі квітами у період введеного на території України режиму карантину, тобто висловлювання відповідача є оціночними судженнями у розумінні ст. 30 ЗУ «Про інформацію».

Суд першої інстанції дійшов висновку, що опублікована відповідачем 23 березня 2020 року у соціальній мережі «Facebook» інформація є його особистою думкою та сформованим переконанням, не містить будь-яких фактичних неправдивих даних і, відповідно, враховуючи контекст і характер застосованих мовних засобів та стилістичних прийомів, не посягає на ділову репутацію позивача.

Інформація, зазначена відповідачем, яку позивач вважає недостовірною інформацією відносно нього, є нічим іншим, як оціночними судженнями, а відтак, згідно із статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Крім того, представником позивача не доведено, що розповсюджена відповідачем інформація стосується саме Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд апеляційної інстанції перевірив доводи викладені в апеляційній скарзі і дійшов висновку, що зазначені обставини не знайшли свого підтвердження оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Оціночні судження (value-judgments) не підлягають доказуванню, а отже, не можуть бути спростовані. Згідно з частиною 1 статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Відповідно до частини 2 статті 30 цього закону, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Ці формулювання викладені у рішеннях ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії»: «Наявність фактів може бути продемонстрована (доведена), тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню» (п. 46). Водночас передбачається, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона може скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивна думка була висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Як вбачається з матеріалів справи, в поширеній відповідачем інформації не стверджується про порушення саме позивачем норм чинного законодавства.

Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висловлювання, що містяться у соціальній мережі «FACEBOOK» під нікнеймом « ОСОБА_3 » за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 містять лише оціночні судження, такі висловлювання не містять будь-яких фактичних даних, а відтак не порушують прав позивача та не можуть бути спростованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують,оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради, залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.05.2020, залишити без змін.

Повний текст постанови виготовлено 18.09.2020р.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий: Черненко В.В.

Судді: Дьомич Л.М.

Єгорова С.М.