Справа № 181/652/20
Провадження № 2/181/180/20
"21" вересня 2020 р. смт. Межова
Межівський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Літвінової Л.Ф.,
за участю секретаря судового засідання Макогон І.С.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Межова цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове зняття з реєстрації місця проживання,
05 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про примусове зняття з реєстрації місця проживання.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що їй на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14284925 від 10.12.2013 року на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . Згідно довідки про склад сім`ї № 347 від 04.08.2020 року, виданої виконавчим комітетом Межівської селищної ради, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни:
1. ОСОБА_3 , уповноважений власник, 1967 року народження, зареєстрований 28.01.1991 року;
2. ОСОБА_2 , син уповноваженого власника, 1990 року народження, зареєстрований 12.07.2010 року
Однак, ОСОБА_2 не проживає в житловому будинку з 2011 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Реєстрація відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості продати будинок.
Позивач ОСОБА_1 просить суд позбавити права користування ОСОБА_2 житловим приміщенням, яке належить їй відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14284925 від 10.12.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 ; зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді від 26 серпня 2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 07 вересня 2020 року об 11:00 годині (а.с.13-14).
Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09:00 годину 21 вересня 2020 року (а.с.23).
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Згодна на заочний розгляд справи. На задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.20).
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 10.09.2020 року (а.с.25) і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Також відповідач не скористався правом на відзив та не направив до суду письмовий відзив на позовну заяву.
В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14284925 від 10.12.2013 року, житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.6).
Право власності ОСОБА_1 на зазначений житловий будинок підтверджується також свідоцтвом про право власності від 10.12.2013 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2135 (а.с.5).
Факт реєстрації відповідача підтверджується довідкою про склад сім`ї № 347 від 04.08.2020 року та відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 19.08.2020 року (а.с.7, 11).
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 своїми діяннями порушує законні права та інтереси ОСОБА_1 , передбачені ст.41 Конституції України, згідно якої - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Дана норма регулюється також ст.ст.319, 329 Цивільного кодексу України.
Згідно ст.328 ЦК України право власності відбувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Враховуючи, що ОСОБА_2 з 2011 року не проживає за місцем реєстрації, суд приходить до висновку, що він є таким, що втратив своє право на користування житлом.
Керуючись ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.316, 317, 319, 321, 328, ч.2 ст.386, ст.391 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст.ст.2, 4, 81, 96, 128, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовну заявуОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий) про примусове зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити повністю
Позбавити права користування ОСОБА_2 житловим приміщенням, яке належить ОСОБА_1 відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14284925 від 10.12.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності до п.п.15.5 п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Межівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 21 вересня 2020 року.
Суддя: Л. Ф. Літвінова