233 № 233/2516/20
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
08 жовтня 2020 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
секретаря Теліціної О.О.,
представника позивача Різниченко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 про визнання права оренди,-
В порушення умов договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року відповідачка не повідомила ПрАТ «АПК-Інвест» про виділення земельної ділянки з метою переукладення зазначеного договору на договір оренди земельної ділянки.
Відсутність бажання на переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення земельної ділянки на місцевості (в натурі) свідчить про односторонню відмову ОСОБА_1 від виконання договірних зобов`язань, що в свою чергу є порушенням з боку останньої приписів ст.ст. 525,526,629 ЦК України та доводить недобросовісний характер дій відповідачки по відношенню до ПрАТ «АПК-Інвест».
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з*явилась, про час і місце його проведення була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі сертифікату серії ДН № 0092243 від 10 січня 1997 року належало право на земельну частку (пай) розміром 4,65 га у землі, яка перебуваєу колективній власності КСП «Червона зірка» (а.с.65).
01 лютого 2014 року між ПрАТ «АКП-Інвест» та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної частки (паю) відповідно до п.п.1.1, 2.3 якого орендодавець ОСОБА_1 передала орендарю позивачу по справі у володіння та користування земельну частку (пай) розміром 4,65 умовних кадастрових гектарів строком на 20 років (а.с.11-14).
Пунктом 2.2 вказаного договору передбачено обов`язок орендаря сплачувати щороку орендну плату в розмірі 4823 гривні 53 копійки.
Відповідно до п.2.3 договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року сторони дійшли згоди про те, що у випадку виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством (а.с.11-14).
Як вбачається з позначки на договорі оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, він зареєстрований в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) за № 149 20 лютого 2014 року за підписом посадової особи ОСОБА_4 , скріпленим печаткою Білокузьминівської селищної ради (а.с.13), що відповідає Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119 (а.с.11-14).
01 лютого 2014 року ПрАТ «АПК-Інвест» і ОСОБА_1 підписали акт приймання -передачі земельної частки (паю) (а.с.15).
ОСОБА_1 відмовилась від переукладення договору оренди земельної частки (паю) на договір оренди землі, про що свідчить копія наявного в матеріалах справи листа за підписом відповідачки (а.с.126-127).
Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 2 статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України, статтею 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Одночасно частиною 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» врегульовано, що після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.
Пунктом 2.3 договору оренди земельної частки (паю), укладеного 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та відповідачкою ОСОБА_1 , передбачено, що сторони дійшли згоди про те, що у разі виділення останній земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін.
Як вбачається із позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14, після виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі та отримання ними державних актів на право власності на землю відповідні сертифікати на земельну частку (пай) є недійсними. У той же час факт оформлення державного акта на право власності на землю дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладенню. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або з підстав, передбачених статтею 31 Закону України «Про оренду землі».
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями.
Укладення договору оренди земельної частки (паю) на 20 років свідчить про намір сторін забезпечити тривалу стабільність свого становища в цих правовідносинах і в такому випадку відмову орендодавця ОСОБА_1 від переукладення договору після виділення земельної ділянки в натурі не можна вважати добросовісною поведінкою відносно орендаря, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у Постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 233/3676/19.
Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1) ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2102 грн 00коп (а.с.7) відповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на відповідачку ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 4,19,141, 259,263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, -
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення по справі виготовлений 13 жовтня 2020 року.

Суддя