Постанова

Іменем України

14 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 2018/2-2969/11/13

провадження № 61-45218 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Білоконь О. В., Осіяна О. М.(суддя-доповідач), Сакари Н.Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»;

представники позивача: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ;

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , представник ОСОБА_5 - адвокат Захарова Олена Олександрівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на постанову апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2018 рокуу складі колегії суддів: Бровченко І. О., Кіся П. В., Кружиліної О. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2010 року публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до умов кредитного договору від 04 липня 2008 року № М-079-08-ФО, укладеного між ОСОБА_3 та відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_3 був наданий кредит у розмірі 10 000 дол. США з виплатою 20 % річних, зі строком користування до 04 липня 2010 року.

Банк виконав свої зобов`язання у повному обсязі і встановлений термін.

У забезпечення зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором 04 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № М-079/1-08-П, відповідно до якого ОСОБА_4 зобов`язалась відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором.

Крім того, у забезпечення зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором 04 липня 2008 року між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № М-079/2-08-П, відповідно до якого ОСОБА_5 зобов`язалась відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором.

Відповідачем було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, комісійної винагороди, встановленої умовами договору та графіком погашення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 21 вересня 2010 року становила 11 632,16 дол. США (що є еквівалентом 92 117,40 грн за офіційним курсом НБУ станом на 21 вересня 2010 року) та 281 165,48 грн.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованість по кредитному договору від 04 липня 2008 року № М-079-08-ФО у розмірі 11 632,16 дол. США, що є еквівалентом 92 117,40 грн за офіційним курсом станом на 22 березня 2010 року, та 28 1165,48 грн, а також судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2012 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору від 04 липня 2008 року № М-079-08-ФО у розмірі 13 688,59 дол. США, що є еквівалентом 109 369,10 грн за офіційним курсом НБУ станом на 17 січня 2012 року, та 371 045,85 грн, а всього стягнуто 480 414,95 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі неналежним чином виконували умови кредитного договору та договорів поруки. Посилаючись на приписи статей 553, 554 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення суми заборгованості також із поручителів, як солідарних боржників.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2012 року змінено.

У задоволені позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у встановлений договором строк ОСОБА_3 свої зобов`язання не виконала, тому 26 лютого 2009 року банк направив їй вимогу про дострокове погашення грошових коштів у повному обсязі, яка була залишена без задоволення.

Судом враховано умови пункту 3.4. кредитного договору, яким надано право банку, в тому числі, і вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати нарахованих процентів за ним, неустойки відповідно до цього договору, у випадках порушення позичальником будь-яких умов договору. Для цього банк повідомляє позичальника телеграфом, шляхом відправлення рекомендованих листів з повідомленням чи шляхом доставки нарочним позичальнику за зазначеною адресою. А пунктом 5.1. договору поруки передбачено, що порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя.

З копії листа-претензії від 26 лютого 2009 року, наданої банком в обґрунтування позовних вимог, убачається, що банк, відповідно до пункту 3.4. кредитного договору вимагав дострокового повернення грошових коштів у повному обсязі.

Враховуючи, що договором поруки передбачено шість місяців для пред`явлення вимоги до поручителя від дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором, а з позовом банк звернувся 24 вересня 2010 року, порука у спірних правовідносинах припинилася.

Апеляційний суд, посилаючись на пропуск банком шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Крім того, скасовуючи судове рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_5 , апеляційний суд врахував, що остання не була належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи у суді першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2018 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило постанову апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2018 року поновлено строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду, касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 2018/2-2969/11/13 з Київського районного суду м. Харкова.

У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував умови пункту 3.4. кредитного договору, яким передбачено, що у випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення за договором з моменту отримання вимоги банку. Але в матеріалах справи відсутні докази про отримання позичальником вимоги банку від 26 лютого 2009 року. Пунктом 5.1. договору поруки передбачено, що порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Банк звернувся до суду із позовом 24 вересня 2010 року, тобто в межах строку дії поруки.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подали відзиви на касаційну скаргу, в яких просили постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу залишити без задоволення.

ОСОБА_3 зазначала, що в суді апеляційної інстанції її представник підтвердив про отримання нею 03 березня 2009 року вимоги банку від 26 лютого 2009 року. Тому відсутні підстави для висновку про те, що позов подано до суду в межах дії строку поруки.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 04 липня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № М-079-08-ФО, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 10 000 дол. США з виплатою 20 % річних і строком користування до 04 липня 2010 року, а ОСОБА_3 зобов`язалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та щомісячну комісійну винагороду у строк і на умовах, передбачених кредитним договором.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 04 липня 2008 року № М-079-08-ФО станом на 17 січня 2012 року становить 13 688,59 дол. США, що є еквівалентом 109 369,10 грн за офіційним курсом НБУ станом на 17 січня 2012 року, та 371 045,85 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 8 602,96 дол. США, що є еквівалентом 68 735,93 грн за офіційним курсом НБУ станом на 17 січня 2012 року, строкова заборгованість по процентах - 76,47 дол. США, що є еквівалентом 610,98 грн за офіційним курсом НБУ станом на 17 січня 2012 року, прострочена заборгованість по процентах - 5 009,16 дол. США, що є еквівалентом 40 022,19 грн за офіційним курсом НБУ станом на17 січня 2012 року, пеня за прострочення погашення кредиту - 250 886,814 грн, пеня за прострочення погашення процентів - 120 159,71 грн. Загальний розмір вимоги установи банку складає 480 414, 95 грн.

У забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 04 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № М-079/1-07-П, відповідно до якого остання зобов`язалась відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором.

Крім того, у забезпечення зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором, 04 липня 2008 року між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № М-079/2-08-П, відповідно до якого остання зобов`язалась відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором.

У встановлений договором строк ОСОБА_3 свої зобов`язання не виконала, допускаючи прострочення платежів, нараховані відсотки за користування кредитом не сплатила.

26 лютого 2009 року банк направив ОСОБА_3 вимогу про дострокове погашення грошових коштів у повному обсязі, яка була залишена без задоволення.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (тут і далі у редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши неведені вище норми матеріального права, дійшов правильного висновку про те, що у зв'язку із направленням листа-претензії про дострокове повернення кредиту банк змінив строк виконання основного зобов'язання. Банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором не пред`явив вимоги до поручителя, а тому порука за спірним договором у силу частини четвертої статті 559 ЦК України є припиненою.

Посилання касаційної скарги на те, що в матеріалах справи відсутні докази про отримання позичальником вимоги банку від 26 лютого 2009 рокує безпідставними, оскільки банк у позовній заяві зазначав про те, що він звертався до відповідачів із вимогою про повернення кредиту, а додатком до позовної заяви надав копію листа-претензії.

Також відповідач ОСОБА_3 зазначала, що в суді апеляційної інстанції її представник підтвердив факт отримання нею 03 березня 2009 року вимоги банку від 26 лютого 2009 року. Цей факт при розгляді справи у суді апеляційної інстанції банк не спростовував.

Доводи касаційної скарги про те, що банк звернувся до суду з позовом в межах строку дії порукивисновків апеляційного суду не спростовують, оскільки відповідач ОСОБА_3 отримала вимогу банку про повернення кредиту ще у березні 2009 року.

Належних та допустимих доказів пред?явлення вимог поручителю у встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк з моменту настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором банком не надано.

За умови пред`явлення банком до позичальника та поручителя вимоги про дострокове повернення коштів за кредитним договором змінюється строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (пункт 42); постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 80).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання касаційної скарги на те, що строк припинення поруки встановлений до повного виконання позичальниками зобов?язань за кредитним договором безпідставні, оскільки умови договору поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього Кодексу.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а, отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара