Справа № 234/8389/20
Провадження № 2/234/2567/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Сухоручко Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.,

справа № 234/8389/20, провадження № 2/234/2567/20;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Краматорська у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )

до

акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, адреса для зв`язку та листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50)

про захист прав споживача,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 14.04.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ним було укладено договір № б/н. Згідно умов договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 14000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Тобто, позивач з моменту укладання договору став споживачем фінансових послуг відповідача.

В 2019 році відповідач звернувся у Краматорський міський суд Донецької області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 24704,94 гривень.

05 березня 2020 року Краматорський міський суд Донецької області по цивільній справі № 234/9437/19 своїм рішенням в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовив у повному обсязі.

Судом встановлено, що в період з моменту відкриття картки, а саме, 05.06.2006 року позивач постійно користувався нею, здійснюючи різноманітні операції, в тому числі щодо погашення суми заборгованості. Останню операцію по картці позивачем здійснено 14.03.2019 року.

Судом також встановлено, що позивач не тільки погасив тіло кредиту та відсотки за його користування, а ще і переплатив кошти в сумі 4066,60 гривень.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 05.03.2020 року по цивільній справі № 234/9437/19 набрало законної сили 07.04.2020 року.

Вважає, що відповідач необґрунтовано отримав майно (грошові кошти) в сумі 4066,60 гривен.

Згідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином вважає, що відповідач повинен повернути ОСОБА_1 безпідставно набуте майно у виді грошових коштів у розмірі 4066,60 гривень.

Крім того відповідач своїми діями заподіяв позивачу моральну шкоду в сумі 50000,00 гривень. Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що на протязі правовідносин з відповідачем він сумлінно виконував свої обов`язки по сплаті кредитних коштів. В свою чергу відповідач надав позивачу навмисно недостовірну інформацію, штучно збільшував тіло кредиту за рахунок незаконно нарахованих відсотків, після чого звернувся до суду про стягнення неіснуючого боргу. Весь цей час позивач вимушений був доказувати в суді свою правоту та додатково звертатися до правової допомоги. В результаті неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 отримав дуже великі душевні страждання. Позивач достовірно був впевнений, що він не тільки повністю погасив кредит, а ще зайво переплатив кошти, але він був вимушений в судовому порядку доказувати свою правоту та відбиватися від необґрунтованих вимого відповідача.

На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуте майно у сумі 4066,60 грн. та спричинену моральну шкоду у сумі 50000,00 грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 04.06.2020 року по справі було відкрито спрощене позовне провадження.

16.09.2020 року представником АТ КБ «Приватбанк» на позовну заяву було надано відзив, відповідно до якого позовні вимоги ним не визнаються з наступних підстав. Щодо стягнення безпідставно набутого майна зазначає наступне.

Як було встановлено Краматорським міським судом Донецької області у рішенні від 05.03.20р. по справі № 234/9437/19, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 14.04.2006р., Позивач тим самим уклав з Відповідачем договір, який відповідно до ст.634 ЦК є договором приєднання. Згідно анкети-заяви, підписаної ОСОБА_1 14.04.06р., Позивач погодився на укладення договору та з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які розміщені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua. При розгляді справи № 234/9437/19, Краматорським міським судом досліджена надана банком анкета-заява від 14.04.2006 року, з якої вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що останній висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила (в), що " "Я ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку які були мені представлені для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

Рішенням суду про відмову у стягненні заборгованості, не припинено дію кредитного договору від 14.04.2006р. і не визнано його недійсним. Навпаки, вищевказаним рішенням суд встановив погодження сторонами у договорі застосування змінених процентних ставок (с.4 рішення).

Дійсність і існування кредитних правовідносин сторонами не заперечується, що також встановлено вищевказаним рішенням.

При розгляді вищевказаної справи, предметом розгляду було стягнення заборгованості за кредитним договором, тому обставини нібито безпідставно набутого майна і незаконних дій банку щодо розрахунків, на які посилається позивач, взагалі не розглядалися і не були встановлені.

Усі кошти сплачені позивачем у рахунок погашення заборгованості за договором, розподілені Банком відповідно до його умов.

На підтвердження існування заборгованості, суду було надано відповідний розрахунок за договором, проте суд взяв до уваги розрахунок ОСОБА_2 і відмовив у задоволенні позовних вимог. З приводу стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, необхідно зазначити наступне. Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Наявність причинного зв`язку між протиправним діянням і моральною шкодою, що є третьою підставою відповідальності за завдану моральну шкоду, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою і моральною шкодою дає можливість визначити суб`єкта її відповідальності та її межі, тобто особа має нести відповідальність лише за ту шкоду, яка викликана саме її поведінкою. Таким чином, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є цивільне правопорушення, структурними елементами якого є чотири вищеописані складові (завинятками, встановленими чинним законодавством України).

Але, якими фактичними даними підтверджуються вказанні страждання та як вони впливають на життя позивача, який причинний зв`язок між діями Банка і переживаннями позивача залишається незрозумілим. В позовній заяві відсутні підтвердження факту спричинення позивачеві моральних чи фізичних страждань, за яких обставинах чи якими діями (бездіяння) вони спричинені, відсутні факти, які підтверджують це, а також докази погіршення стану здоров`я та підтвердження морального страждання позивача, з чого при цьому він виходить при визначенні саме такого розміру моральної шкоди, з яких міркувань Позивач виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.

В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву з проханням проводити судовий розгляд у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з`явився, надав суду заяву з проханням проводити судовий розгляд у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

В судове засідання представник відповідача не з`явився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про отримання посадовою особою АТ КБ «Приватбанк» повістки про виклик до суду, але заяв чи клопотань про відкладення судового засідання від нього не надійшло.

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 14.04.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем було укладено договір № б/н. Згідно умов договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 14000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 6).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 05.03.2020 року, яке набрало законної сили, у справі № 234/9437/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 7-9).

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначеним рішенням суду було встановлено, що станом на 16.04.2019 року ОСОБА_1 не тільки погасив тіло кредиту та відсотки за його користування, а ще і переплатив кошти в сумі 4066,60 грн.

Банком факт списання коштів з карткового рахунку позивача та їх розмір не заперечується.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 500/2867/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що факт відсутності у позивача заборгованості за кредитним договором від 14.04.2006 року та факт наявності переплати за вказаним кредитним договором у сумі 4066,60 грн. встановлений рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 05.03.2020 року в цивільній справі № 234/9437/19, яке набрало законної сили, що відповідно до вимог частини 4 статті 82 ЦПК України не потребує доказуванню.

Таким чином, ураховуючи, що у спірних правовідносинах позивач був споживачем банківських послуг, які йому надавав відповідач, є рішення суду, яке набрало законної сили, про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.04.2006 року, тому підстави для списання з карткового рахунку позивача коштів були відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що кошти, які були списані відповідачем АТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку з карткового рахунку позивача, отримані без належних правових підстав, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів в сумі 4066 грн. 60 коп.

Отже, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача спричиненої моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦПК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором.

Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров 'я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я чи смертю.

Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, ні договором, ні законом, що регулює спірні правовідносини, не передбачено відшкодування моральної шкоди за невиконання зобов`язання, які і не передбачено у такому випадку відшкодування моральної шкоди нормами Закону України «Про захист прав споживачів».

При зверненні до суду позивач завдання йому моральної шкоди каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я не обґрунтував.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.133, 141, 263-265, 268,273, 354, ЦПК України, ст. 23,611,1112 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, адреса для зв`язку та листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) безпідставно набуте майно у сумі 4066,60 (чотири тисячі шістдесят шість гривень шістдесят копійок) грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, адреса для зв`язку та листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання)без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження якого зареєстровано за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги,50, ).

Суддя Краматорського міського

суду Донецької області Ю.О. Сухоручко