Справа № 203/1324/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участю представника позивачки - ОСОБА_1

третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенія Олександрівна, про розірвання договору довічного утримання, визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності на житло,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що квартира АДРЕСА_1 (на теперішній час м.Дніпро) в рівних частках належала їй та її сину ОСОБА_5 . За договором міни від 05.08.2004 року ОСОБА_5 поміняв належну йому Ѕ частину квартири на належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 є онукою позивачки. Крім позивачки та співвласника ОСОБА_2 в квартирі також зареєстровані ОСОБА_6 (правнук) та ОСОБА_7 (правнучка), а на теперішній час постійно мешкають позивачка, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Син ОСОБА_5 продав отриману за договором міни квартиру та переїхав жити в належну їй частину житлового будинку АДРЕСА_3 . Він ніде не працював, вів непристойний спосіб життя, грошей не заробляв. Згодом, через велику заборгованість по комунальним платежам в будинку комунальними службами було відрізано всі комунікації та ОСОБА_5 оселився у людей циганської національності по АДРЕСА_4 . За вказаною адресою позивачка іноді навідувала сина, доки він не скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України. Скориставшись цими обставинами відповідачка ОСОБА_4 , що мешкала по АДРЕСА_4 , обманним шляхом утримувала її (позивачку) у себе з 05.10.2019 року по 05.02.2020 року, переконавши її, що надаватиме сину роботу та харчі, а після вчинення ним злочину - допоможе уникнути покарання. Утримуючи у себе, відповідачка відбирала в неї пенсію на різні потреби, у т.ч. на допомогу синові, що утримувався в СІЗО. 05.02.2020 року родичам вдалось забрати її додому. На 92-му році життя, маючи серйозні вади зору і купу вікових захворювань, вона потрапила під вплив сторонніх людей, які вмовили її переоформити на них своє нерухоме майно. Вдома рідні дізнались, що належна їй Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 , була передана у власність відповідачки за договором довічного утримання від 23.10.2019 року. Також в п.2 договору зазначено, що нерухоме майно, яке відчужується, належить відчужувачу на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого згідно з розпорядженням №417 від 09.10.2019 року. Про термінове отримання дублікату правовстановлюючого документу інший співвласник не повідомлявся. Крім того, оригінал свідоцтва про право власності на житло від 19.10.1994 року не втрачений та знаходиться у співвласника ОСОБА_2 . Відповідно до п.6 договору довічного утримання вартість матеріального забезпечення була встановлена в сумі 800 грн. на місяць. Вартість нерухомого майна в п.9 договору оцінена в сумі 196000 грн. Пенсія позивачки становить 2843 грн. 63 коп. на місяць, з якої мають сплачуватись, зокрема, їжа, ліки, комунальні послуги. Відповідачка відбирала її пенсію та одного разу все ж таки сплатила комунальні послуги. З урахуванням вартості майна та у співвідношенні з матеріальним забезпеченням відчужувача, 91-річна жінка з численними віковими хворобами має прожити ще 20 років. То для такого результату матеріальне забезпечення повинно бути в разі більшим. Жодного медичного догляду відповідачкою не надавалось, ліки не куплялись, до лікарів її не возили, її житло належним чином не утримувалось. До житла її не відпускали, перешкоджаючи у спілкуванні із родичами. Всупереч вимогам закону та приписам договору довічного утримання, вона не мешкала в своїй частині квартири, а утримувалась у сторонніх людей без будь-яких підстав протягом 4-х місяців. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила розірвати договір довічного утримання від 23.10.2019 року, а також визнати недійсним дублікат свідоцтва про право власності на житло, виданий згідно розпорядження № 417 від 09.10.2019 року.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка за неодноразовими викликами до суду не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не надала та будь-яких клопотань по справі не заявляла.

Третя особа- ОСОБА_2 під час розгляду справи підтримала позов та просила його задовольнити.

Інша третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець О.С., в наданій заяві просила розглядати справу без її участі.

Заслухавши пояснення представника позивачки та третьої особи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що квартира АДРЕСА_1 (на теперішній час м.Дніпро) в рівних частках належала позивачці ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.10.1994 року ВО «ЮМЗ» на підставі розпорядження № 5858 від 19.10.1994 року.

За договором міни від 05.08.2004 року ОСОБА_5 поміняв належну йому Ѕ частину квартири на належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 .

Таким чином, на теперішній час квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності в рівних частках (по Ѕ) позивачці та її онуці ОСОБА_2 .

Згідно довідки про склад сім`ї №2167 від 10.02.2020 року в квартирі, крім зазначених вище співвласників, зареєстровані правнуки позивачки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Також з матеріалів справи вбачається, що 23.10.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. за реєстровим №2113, відповідно до умов якого відповідачці ОСОБА_4 було передано у власність належну ОСОБА_3 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ч.1 ст.749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Статтею 751 ЦК України передбачено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч.1 ст.756 ЦК України).

Відповідно до наведеної вище ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду в разі доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором, що може проявлятись у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Відповідно до договору довічного утримання істотними умовами договору є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг, виконання різних видів ремонтних робіт, забезпечення медичною допомогою, забезпечення харчуванням.

Пунктом 5 договору довічного утримання від 23.10.2019 року було встановлено обов`язок ОСОБА_4 повністю утримувати ОСОБА_3 , забезпечувати її продуктами харчування, доглядом, виконувати прибирання помешкання, проводити за необхідності ремонті роботи в житловій квартирі, забезпечувати у разі необхідності медикаментами, сплачувати комунальні платежі по нерухомому майну, що відчужується (в тому числі і квартплату), залишив в її довічному безкоштовному користуванні вказане нерухоме майно.

Вартість матеріального забезпечення в п.6 договору сторонами була визначена в розмірі 800 грн. на місяць.

Як встановлено судом, позивачка була зареєстрована та постійно мешкала в квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно показань допитаних під час розгляду справи свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 вбачається, що на момент укладання договору довічного утримання позивачка проживала по АДРЕСА_4 де мешкає відповідачка та на той час проживав син позивачки ОСОБА_11 . Відповідачка, обіцяючи надавати допомогу сину позивачки, який притягувався до кримінальної відповідальності, вмовила позивачку залишитись проживати у себе по АДРЕСА_4 та після цього уклала з нею договір довічного утримання від 23.10.2019 року. Також свідки зазначили, що розшукуючи позивачку, звертались до поліції та знайшли її за вказаною вище адресою, проте, відповідачка на їх вимоги відмовлялась допускати їх до позивачки. Їх звернення з цього приводу до поліції результатів не надали. Забрати позивачку додому вдалось лише в лютому 2020 року.

Таким чином, судом встановлено, що після укладання договору довічного утримання, позивачка утримувалась відповідачкою у себе в домоволодінні по АДРЕСА_4 . Догляд за переданою у власність частиною квартири АДРЕСА_1 відповідачкою не здійснювався, комунальні послуги не сплачувались та квартира фактично залишалась в користуванні та на утриманні іншого співвласника ОСОБА_2 .

Під час розгляду справи відповідачкою не надано будь-яких доказів щодо виконання своїх зобов`язань, встановлених п.5 договору та надання матеріального забезпечення в розмірі, визначеному в п.6 договору.

Також суд враховує, що на момент укладання договору довічного утримання позивачка мала власний дохід у вигляді пенсії в розмірі 2809 грн. 47 коп. на місяць, а з грудня 20219 року в розмірі 2834 грн. 63 коп.

Як зазначила позивачка в своєму позові та посилався її представник під час розгляду справи в суді, отриману пенсію позивачка передавала відповідачці та фактично утримувалась за рахунок цих коштів.

Доводи позовної заяви відповідачкою під час розгляду справи не спростовані та будь-яких доказів щодо виконання своїх зобов`язань по утриманню, передбачених договором, суду не представлено.

Таким чином, встановивши факт неналежного виконання відповідачкою своїх обов`язків за договором довічного утримання, суд приходить до висновку про наявність передбачених ст.ст.610,611,755 ЦК України правових підстав для розірвання договору.

Також суд враховує, що згідно п.2 договору довічного утримання від 23.10.2019 року при його посвідченні на підтвердження належності частини квартири позивачці нотаріусу було надано дублікат свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням №417 від 09.10.2019 року.

Поряд з цим, суд враховує, що оригінал свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 , виданий 19.10.1994 року ВО «ЮМЗ» на підставі розпорядження № 5858 від 19.10.1994 року, не було втрачено, викрадено чи пошкоджено та вказаний оригінал перебуває до теперішнього часу у розпорядженні співвласника квартири ОСОБА_2 і було представлено суду для огляду під час розгляду справи.

При вирішенні питання про видачу дублікату свідоцтва, ОСОБА_2 , як співвласник квартири, відповідної заяви про видачу дублікату правовстановлюючого документу спільно із позивачкою, як іншим співвласником, не подавала.

Вказані обставини свідчать про безпідставність видачі дублікату свідоцтва про право власності.

З огляду на це, а також враховуючи, що відповідний дублікат є правовстановлюючим документом, його наявність порушує право позивачки, як співвласника квартири на відповідну частину майна та право на належне посвідчення такого права власності, таке право відповідно до ст.ст.3,15,16 ЦК України, ст.5 ЦПК України підлягає захисту шляхом визнання недійсним дубліката, що має силу оригіналу.

В зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволеннях позовних вимог в повному обсязі, розірвавши договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що був посвідчений 23.10.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. за реєстровим №2113, а також визнавши недійсним дублікат свідоцтва про право власності на житло, виданий згідно розпорядження № 417 від 09.10.2019 року.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 1681 грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.610,611,744,749,751,755,756 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,211,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенія Олександрівна, про розірвання договору довічного утримання, визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності на житло - задовольнити повністю.

Розірвати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що був посвідчений 23 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною за реєстровим №2113.

Визнати недійсним дублікат свідоцтва про право власності на житло, видане згідно розпорядження № 417 від 09 жовтня 2019 року.

Стягнути з відповідачки ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь позивачки ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі 1681 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02 жовтня 2020 року.

Суддя С.Ю.Казак