КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 381/27/20

провадження № 22-ц/824/9900/2020

03 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

за участю секретаря Примушка О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця»до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Сімчука Ігоря Анатолійовича на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2020 року про зупинення провадження у справі (суддя Осаулова Н. А.),

встановив:

21.12.2019 Акціонерне товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в сумі 248 634,58 грн.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2020 року провадження в даній справі зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні №0000153 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.276 КК України (справа №381/1758/19).

12.06.2020 представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвокат Сімчук І. А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2020 року, яка перешкоджає провадженню у справі, а справу направити для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав істотного порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Зазначив, що суд першої інстанції постановив ухвалу про зупинення провадження, не виконавши при цьому обох обов`язкових вимог пункту 6 ч.1 ст.251 ЦПК України, вимоги ч. 2 ст. 263 ЦПК України. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.06.2019 у справі №910/12694/18.

Розглядаючи клопотання про зупинення провадження, суд першої інстанції також порушив вимоги статей 76, 83, ч. 9 ст. 95 ЦПК України.

Також зазначив, що в кримінальній справі досліджувались тільки обставини, які впливають на визнання ОСОБА_1 винним чи невинуватим у скоєнні кримінального злочину. Цивільний позов суд не розглядав. Сума цивільного позову, заявленого в кримінальній справі, складає 272 968,06 грн та значно відрізняється від суми, заявленої в даній справі - 248 634,58 грн. Судом не досліджено, чи є цивільні позови в даних справах ідентичними, чи стосуються вони того самого предмету і тих самих підстав.

Крім цього, необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду й перебування в стані невизначеності учасників процесу, що є порушенням положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Учасники справи правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Судом встановлено, що вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2019 року, який не набрав законної сили, у кримінальному провадженні № 0000153, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.12.2018, ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинувачені за ч. 2 ст.276 КК України та виправдано його за відсутністю в його діях складу злочину. Цивільний позов АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» про стягнення із ОСОБА_1 шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у сумі 272 968,06 грн, залишено без розгляду (судове провадження № 1-кп/381/313/19, справа № 381/1758/19).

Зупиняючи провадження в даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні №0000153 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.276 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд даної справи об`єктивно неможливий, від результатів кримінального провадження відносно ОСОБА_1 та встановлення/не встановлення його вини залежить вирішення даної цивільної справи.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Усправі, яка переглядається, предметом спору є стягнення зі ОСОБА_1 заподіяної позивачу матеріальної шкоди внаслідок порушення останнім покладених на нього трудових обов`язків.

Відповідно до положень ч.2, ч.3 ст. 130 КЗпП України при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції в порушення вимог пункту 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав об`єктивні обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що не встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України, виключає можливість на підставі наявних доказів встановити та оцінити при розгляді даної справи наявність обставин (фактів), якими позивач обґрунтовував свої вимоги про покладення на працівника матеріальної відповідальності за заподіяну шкоду.

Матеріали справи також не містять цивільного позову, який було подано в кримінальній справі, що позбавило суд можливості дослідити, чи стосується він того самого предмету та тих підстав, що і позов, заявлений в даній справі.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

Тому доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржена ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі та її постановлено без додержанням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Сімчука Ігоря Анатолійовича задовольнити.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2020 року скасувати.

Справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди направити до Фастівського міськрайонного суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з для її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк