Справа №489/6737/19 Головуючий суду першої інстанції Рум`янцева Н.О.
Провадження №22-ц/812/1348/20 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

без участі сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21 травня 2020 року, ухвалене о 09 год. 15 хв. під головуванням судді Рум`янцевої Н.О. в приміщенні суду в м.Миколаєві, за позовом Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення,

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2019 року МКП «Миколаївводоканал» подало до суду вказаний позов, який обґрунтовувало наступним.

Позивач надає послуги з водопостачання та водовідведення у квартиру АДРЕСА_1 , в якій з 1989 року і по теперішній час отримує послуги відповідач ОСОБА_3 (відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 ), а також по 28.11.2017 р. отримувала послуги відповідач ОСОБА_1 та по 30.11.2017 р. відповідач ОСОБА_2 .

Позивач зазначав, що у зв`язку з тим, що прилади обліку води у вищезазначеній квартирі не встановлено, вартість спожитих послуг розраховувалася відповідно до норм споживання на одну людину 9/8,85 куб.м, затверджених рішеннями Миколаївської міської ради №385 від 26 червня 1998 року та №592 від 14 липня 2017 року.

Відповідачі надані послуги не оплачували, внаслідок чого позивач звертався з заявою до суду про видачу судового наказу, який був виданий 15 квітня 2015 року.

У подальшому судовий наказ про стягнення заборгованості було скасовано.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення станом на 30 квітня 2020 року, в сумі 6 676,38 грн., з ОСОБА_1 станом на 28 листопада 2017 року в сумі 7 608,74 грн., а з ОСОБА_2 станом на 30 листопада 2017 року в сумі 7 611,10 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказували, що вони не проживають у вищезазначеній квартирі з 2008 року і жодних договорів з позивачем ними не укладалося. Також зауважували на необґрунтованості наданого позивачем розрахунку заборгованості та необхідності застосування до позовних вимог позовної давності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2020 року позов МКП «Миколаївводоканал» задоволено. З ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 6676 грн., з ОСОБА_2 в сумі 7611,10 грн., з ОСОБА_1 в сумі 7608,74 грн.

Крім того, з кожного з відповідачів на користь МКП «Миколаївводоканал» стягнуто по 640,33 грн. судового збору.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідачів наявна заборгованість з а надані послуги з водопостачання та водовідведення. Застосування до вимог МКП «Миколаївводоканал» наслідків спливу позовної давності не є можливим, оскільки даний строк переривався у квітні 2015 року та у липні 2018 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просили рішення суду в частині стягнення з них заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою, МКП «Миколаївводоканал» надало відзив, у якому вказувало, що апелянти до листопада 2017 року були споживачами послуг з водопостачання та водовідведення, а тому мають сплатити вартість наданих послуг. Також позивач заперечував проти застосування до його позовних вимог наслідків спливу позовної давності, посилаючись на те, що строк звернення до суду переривався у зв`язку з поданням заяви про видачу судового наказу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статті 13, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. №1875-ІV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, передбачають, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання, підстави виникнення яких передбачені у ст.11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 1989 року і по теперішній час, відповідач ОСОБА_1 проживала у квартирі з 1990 року по 28.11.2017 р., відповідач ОСОБА_2 проживав у квартирі з 2000 року по 30.11.2017 р.

Послуги з водопостачання та водовідведення у вказану квартиру надає МКП «Миколаївводоканал».

За вищезазначеною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Вказана квартира не має лічильника води, а тому вартість послуги нараховується згідно з нормами споживання.

Відповідно до розрахунків відповідачі з січня 2004 року по теперішній час мають заборгованість по оплаті послуги водопостачання та водовідведення.

23 березня 2015 року позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу з відповідачів у солідарному порядку у сумі 12 585,03 грн., який утворився згідно з розрахунком заборгованості з березня 1997 року по лютий 2015 року.

15 квітня 2015 року суддею Ленінського районного суду м.Миколаєва було винесено судовий наказ про стягнення вказаної суми з відповідачів.

01 листопада 2019 року ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва зазначений наказ було скасовано.

Позов про стягнення з відповідачів заборгованості з надання послуги МКП «Миколаївводоканал» було подано 20 грудня 2019 року.

Згідно з актом про постійне проживання від 24.10.2019 р., підписаного ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підписи яких належним чином не завірені, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2008 року проживають у квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано до суду заяви про застосування позовної давності.

Згідно з ст.ст.256, 257, 261, 264, 267 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо сплати комунальної послуги позовна давність за вимогами виконавця послуги, сплата якої визначена періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку сплати чергового платежу.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність у позивача права на стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 боргу є правильним, оскільки вони були зареєстровані у вищевказаній квартирі до листопада 2017 року, а тому повинні були оплачувати послугу з водопостачання та водовідведення.

Посилання відповідачів, що вони у вказаній квартирі не проживали, що підтверджується актом від 24.10.2019 р., обґрунтовано судом не були взяті до уваги, бо належними доказами це не підтверджено.

Проте, на думку колегії суддів, суд помилково обрахував відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму заборгованості, виходячи з періоду з січня 2004 р. по листопад 2017 р., оскільки судом не було враховано заяви відповідачів про застосування позовної давності.

Оскільки відповідачі мали щомісячний обов`язок щодо сплати послуги, то позивач повинен це був контролювати і вчасно звертатися до суду з вимогами про стягнення боргу.

Позивач таке своє право реалізував тільки 23 березня 2015 року шляхом подачі заяви про видачу судового наказу та 20 грудня 2019 року шляхом подання позову.

Таким чином у позивача виникло право на стягнення заборгованості за період з 23 березня 2012 року по 23 березня 2015 року та за період з 20 грудня 2016 року по 28 листопада 2017 року для ОСОБА_1 та по 30 листопада 2017 року для ОСОБА_2 .

Заборгованість ОСОБА_1 за вказані періоди становить 3199,86 грн., а ОСОБА_2 3209,31 грн.

За такого, рішення суду в частині стягнення боргу з вказаних відповідачів підлягає зміні в бік зменшення заборгованості.

Оскільки рішення суду частково змінено, то відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України розподіл судових витрат також підлягає зміні.

З відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню за розгляд справи в суді першої інстанції судовий збір по 256,14 грн. з кожного.

Таким чином, рішення суду першої інстанції також підлягає зміні в частині розподілу судових витрат.

Враховуючи, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, то з позивача на користь кожного з відповідачів підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 557,09 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21 травня 2020 року в частині вирішення позовних вимог МКП «Миколаївводоканал» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за надані послуги та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 3199,86 грн. та судовий збір у сумі 256,14 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 3209,31 грн. та судовий збір у сумі 256,14 грн.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 557,09 грн.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 557,09 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В.Локтіонова

Судді С.Ю.Колосовський

О.О.Ямкова

Повний текст постанови складено 17 вересня 2020 року.