27.08.2020 227/634/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хоменко Д.Є.

при секретарі судового засідання Дзюба Т.А.

розглянувши відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області, про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.02.2020 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась в суд з позовом до Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області (далі також - відповідач, Управління), про зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 свій позов обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з недоотриманої пенсії, яка нараховувалася до дня смерті відповідачем. 11.12.2019 року позивач через свого представника ОСОБА_3 звернулась до відповідача з відповідним пакетом документів для виплати недоотриманої пенсії померлої матері, але відповідач відмовив у виплаті недоотриманої пенсії матері, через те, що неї з матір`ю не збігається місце проживання у довідках про тимчасово переміщених осіб, відповідачем було запропоновано надати свідоцтво про спадщину. ОСОБА_1 вважає дії відповідача незаконними, тому просить: зобов`язати Добропільське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області виплатити їй грошові кошти у вигляді недоотриманої суми пенсії, яка належала її матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідача на свою користь судовий збір та витрати на правничу допомогу.

У відкрите судове засідання позивач не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про місце, день та час розгляду справи в суді, шляхом публікації оголошення в мережі інтернет на офіційному веб-порталі «Судова влада України».

Представник позивача теж в судове засідання не з`явився, але на електрону пошту суду надіслав заяву, про розгляд справи без його участі та участі позивача. Зазначив, що про місце, дату та час судового засідання судом належним чином повідомлені.

Представник відповідача також не з`явився в судове засідання надіславши клопотання про розгляд справи за відсутності представника управління, в повному обсязі заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволені позову повністю.

Таким чином, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначила позивач у своєму позові, вона є дочкою гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 08.10.1986 року відділом ЗАГСа виконкому м.Торез Донецької області, актовий запис №604, позивач до реєстрації шлюбу мала прізвище « ОСОБА_1 » (а.с.8).

Згідно копії свідоцтва про народження від 28.03.1957 року, виданого Чистяківським ЗАГС Сталинської області, актовий запис №111, на ім`я ОСОБА_1 , її матір`ю є ОСОБА_2 (а.с.7).

Таким чином в судовому засіданні достеменно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідною дочкою гр. ОСОБА_2 .

Також в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що гр. ОСОБА_2 перебувала на обліку в Добропільському об`єднаному управлінні пенсійного фонду України Донецької області та отримувала пенсію за віком.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого 21.11.2019 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №3551, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 84 років (а.с.4).

Як вбачається з відповіді Управління №20298/05 від 17.12.2019 року, було зазначено, що сума пенсії, яка належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку зі смерть, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті. В такому разі члени сім`ї повинні звернутись за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Для цього спадкоємцем надаються відповідні документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що підтверджує особу заявника. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті. Але згідно з наданих документів адреса реєстрації позивача з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не відповідав адресі реєстрації за довідкою померлого пенсіонера на день його смерті, що не дало права на оформлення та ви лапту недоотриманої пенсії. Управлінням було запропоновано з метою отримання недоотриманої пенсії померлої звернутися до управління у статусі спадкоємця (а.с.10).

На підтвердження місця реєстрації та проживання позивача разом з матір`ю, остання надала до суду копію домової книги, для реєстрації громадян, які мешкають в будинку АДРЕСА_1 , згідно якої вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсно зареєстровані за вказаною адресою, ОСОБА_2 з 29.04.1977 року, а ОСОБА_1 з 13.07.2012 року (а.с.11-14).

11.03.2020 року з Управління на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву №3832/19 від 10.03.2020 року, відповідно до якого з позовними вимогами не погоджуються. У відзиві посилались на те, що особи тимчасово переміщені з непідконтрольної території України, які звертаються за допомогою на поховання або недоотриманою пенсією померлих пенсіонерів повинні бути зареєстровані як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, або мати реєстрацію постійного проживання на контрольованій території України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509. Управління зазначило, що позивач не підтвердив своє місце мешкання разом з матір`ю на час її смерті. Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2 померла в м.Донецьк, а згідно паспорту ОСОБА_1 її місце реєстрації та проживання вказано в АДРЕСА_1 та відповідно до довідки внутрішньо переміщеної особи від 13.05.2015 року №5105/004909 ОСОБА_1 , перемістилася до АДРЕСА_2 . Згідно заяви від 13.10.2014 року ОСОБА_2 зазначала свою адресу фактичного місця мешкання в АДРЕСА_3 . Таким чином позивач має право на оформлення своїх прав в порядку спадкування. Отже, Управління просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 12 ЦПК України, передбачає що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

На підтвердження свого проживання з матір`ю ОСОБА_2 на момент її смерті, позивач надала копію домової книги (а.с.11-14), відповідно з якої вбачається що ОСОБА_2 з 29.04.1977 року, а ОСОБА_1 з 13.07.2012 року були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Але суд зазначає, що місце проживання може відрізнятися від місця реєстрації фізичних осіб, оскільки відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Таким чином позивач ОСОБА_1 , а також її мати ОСОБА_2 фактично могли мешкати за іншими адресами.

Так відповідно копії свідоцтва про смерть (а.с.4), гр. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а місцем смерті зазначено місто Донецьк.

Представник позивача у своєму відзиві (а.с.27-29) також зазначив, що ОСОБА_2 при зверненні до Управління із заявою від 13.10.2014 року зазначила фактично місце проживання в АДРЕСА_3 . А відповідно до довідки внутрішньо переміщеної особи №5105/004909 від 13.05.2015 року, позивач ОСОБА_1 перемістилася до АДРЕСА_2 .

Тому в судовому засіданні не можливо достеменно встановити, що позивач ОСОБА_1 на момент смерті матері ОСОБА_2 дійсно мешкала разом з нею, оскільки в матеріалах справи мається достатньо розбіжностей на підтвердження такого факту. Крім того позивачем до суду не було надано жодних підтверджуючих доказів, які б могли засвідчити зворотне, будь то довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , або довідки місцевої ради із зазначенням та повним збіганням місця адреси проживання фізичних осіб.

Таким чином позивачем при зверненні до Управління дійсно не було надано відповідний пакет документів, як того вимагає Порядок подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Щодо посилання відповідача у своїй відповіді позивачу №20298/05 від 17.12.2019 року (а.с.10), щодо пропонування звернутись в Управління у статусі спадкоємця для отримання пенсії померлої матері, суд зазначає таке.

Статтею 41 Конституцією України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зі змісту ст.1227 ЦК України вбачається, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст ч.3 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.1227 ЦК України також узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Суд звертає увагу на те, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин 2 та 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Також необхідно звернути увагу на те, що у разі не звернення членів сім`ї за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, для отримання коштів надається свідоцтво про право на спадщину.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України), збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч.2 ст.12 ЦПК України).

З огляду на викладене, та враховуючи, що після смерті матері, гр. ОСОБА_1 не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, або такі документи не були надані суду для підтвердження свого права на отримання спадщини у статусі спадкоємця, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 недоотриманої пенсії її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено, тому судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області, про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя Д.Є. Хоменко