ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Харків

Справа № 619/4417/15-ц

Провадження № 22-ц/818/4279/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

Відповідачі: ОСОБА_6 , Публічне акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит",

Третя особа: служба у справах дітей Дергачівської районної, державної адміністрації Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року, ухвалене суддею Кононихіної Н.Ю.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит", третя особа служба у справах дітей Дергачівської районної, державної адміністрації Харківської області про визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року травні 2019 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернувся з позовом до суду до ОСОБА_6 , ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», третя особа - служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання договору іпотеки недійсним.

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що 10 квітня 2008 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ«Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» (відповідач) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 12-26-И.

В якості забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором № 12-26-И від 10.04.2008 року, між ОСОБА_6 та відповідачем в особі - ПАТ«Банк «Фінанси і кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено Іпотечний договір від 10.04.2008 року, за яким в іпотеку відповідачу було передано житловий будинок із надвірними будівлями, загальною площею 459,90 кв.м, житловою площею 113, 60 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав на праві власності ОСОБА_9 .

Станом на день укладення вказаного іпотечного договору неповнолітні діти позивача ОСОБА_1 , а саме - ОСОБА_4 , якому було 10 років, ОСОБА_4 , якому було 9 років, та ОСОБА_4 , якому було 7 років, а також він зі своєю дружиною - ОСОБА_10 фактично проживати у цьому будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Дергачівського райсуду Харківської області від 25.03.16 року за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , 1998 р.н. - в особі законного представника ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , 1999 р.н. - в особі законного представника ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,2001 р.н. - в особі законного представника ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , 2013 р.н., - в особі законного представника ОСОБА_1 , Дергачівського РВ ГУДМС України в Харківській області, про виселення, де третя особа служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області,

та зустрічним позовом ОСОБА_1 , який дії в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , 1998 р.н., ОСОБА_4 , 1999 р.н, ОСОБА_4 ,2001 р.н. до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 про визнання права користування житловим приміщенням, де в третій особі є служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області,

- у задоволенні основного позову було відмовлено, а зустрічний позов було задоволено, суд визнав, що малолітні діти позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , 1998 р.н., ОСОБА_4 , 1999 р.н, ОСОБА_4 ,2001 р.н.- мають право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 у період 19.01.2008 по 14.01.2009. Рішення набрало законної сили.

Тому позивач просив визнати недійсним Іпотечний договір, укладений 10.04.2008 між ОСОБА_6 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Слобожанське Ру» АГ «Банк «Фінанси та кредит», посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1454, з надання в іпотеку житлового будинку із надвірними будівлями, загальною площею 459,90 кв.м, житловою площею 113, 60 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним Іпотечний договір, укладений 10.04.2008 між ОСОБА_6 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Слобожанське Ру» АГ «Банк «Фінанси та кредит», посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1454, з надання в іпотеку житлового будинку із надвірними будівлями, загальною площею 459,90 кв.м, житловою площею 113, 60 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду мотивоване тим, що іпотечний договір від 10.04.2008, укладений між ОСОБА_6 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» є нікчемним, так як вчинений без дозволу органу опіки та піклування й суперечить найвищим інтересам дітей.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, ТОВ «ФК «Есаймент», правонаступник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ТОВ «ФК «Есаймент» зазначав, що рішенням ВК Пересічанської селищної ради від 19.02.2008 року затверджено рішення опікунської ради про надання дозволу ОСОБА_6 на передачу в іпотеку спірного будинку. Крім того звертає увагу на наявність у дитини права користування житлом в момент укладання договору а також на добросовісність іпотекодавців щодо надання документів про права дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє в особі свого представника адвоката Лаєвської М.Л. зазначив, що не згоден із доводами апеляційної скарги, вважає рішення законним та обгрунтованим. Вважає, що є всі підстави для визнання іпотечного договору від 10.04.2008 року недійсним, оскільки при його укладені були порушені права неповнолітніх дітей, а рішення виконавчого комітету Пересічанської селищної ради від 19.02.2008 року про надання дозволу на передачу в іпотеку житлового будинку за вищевказаною адресою - є незаконною, оскільки винесено без перевірки реального та фізичного місця проживання дітей.

Неявка в судове засідання відповідача ОСОБА_6 не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки відповідно до зворотнього повідомлення про розгляд справи, останній був повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст.367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 квітня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір шляхом відкриття кредитної лінії та надано кредит у сумі 79150 доларів США зі строком повернення до 10.04.2023 року.

В якості забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором № 12-26-И від 10.04.2008 року, між ОСОБА_6 та відповідачем в особі - ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено Іпотечний договір від 10.04.2008, за яким в іпотеку відповідачу було передано житловий будинок із надвірними будівлями, загальною площею 459,90 кв.м, житловою площею 113,60 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав на праві власності ОСОБА_9 .

У звязку з наявною заборгованістю по кредиту рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 серпня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки спірний житловий будинок шляхом його реалізації з прилюдних торгів. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13.08.2012 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто 91118,92 долара США, пені 412160,80 гр.,а усього заборгованості на загальну суму 1140471,93 грн.

Станом на день укладення вказаного іпотечного договору неповнолітні діти позивача ОСОБА_1 , а саме - ОСОБА_4 , якому було 10 років, ОСОБА_4 , якому було 9 років, та ОСОБА_4 , якому було 7 років, а також він зі своєю дружиною - ОСОБА_10 фактично проживати у цьому будинку АДРЕСА_1 .

Позивач був зареєстрований у цьому будинку, а його дружина та діти за два місяця до укладення договору іпотеки, були зняті з реєстрації та формально зареєстровані за адресоюХарківська АДРЕСА_2 , але 14.01.2009 року його діти та дружина були знову зареєстровані за фактичним місцем їх проживання - будинок АДРЕСА_1 .

У 2013 році народилась наймолодша дитина позивача - ОСОБА_5 , яка була зареєстрована за місцем проживання батька та його дружини, тобто у будинку

АДРЕСА_1 від 25.03.16 року за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , 1998 р.н. - в особі законного представника ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , 1999 р.н. - в особі законного представника ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,2001 р.н. - в особі законного представника ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , 2013 р.н., - в особі законного представника ОСОБА_1 , Дергачівського РВ ГУДМС України в Харківській області, про виселення, де третя особа служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області та зустрічним позовом ОСОБА_1 , який дії в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , 1998 р.н., ОСОБА_4 , 1999 р.н, ОСОБА_4 ,2001 р.н. до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 про визнання права користування житловим приміщенням, де в третій особі є служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області - у задоволенні основного позову було відмовлено, а зустрічний позов було задоволено, суд визнав, що малолітні діти позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , 1998 р.н., ОСОБА_4 , 1999 р.н, ОСОБА_4 ,2001 р.н.- мають право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 у період 19.01.2008 по 14.01.2009. Рішення набрало законної сили.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсним оскаржуваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з частиною четвертою та п`ятою статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Відповідно до частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оскаржуваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої/неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини щодо житлового приміщення.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що: дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків; сама по собі відсутність попереднього дозволу органу опіки та піклування не є беззаперечною підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Відповідно до частин другої та третьої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу та договору іпотеки недійсними за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Позивач ОСОБА_14 , який подав позов в інтересах своїх неповнолітніх дітей, щодо недійсності Іпотечного договору від 10.04.2008 року, який було укладено між його братом ОСОБА_6 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит», водночас є боржником за Кредитним договором № 12-26 - И від 10.04.2008 року, з метою забезпечення зобов`язань за яким був укладений оспорюваний договір, але ОСОБА_1 не є власником іпотечного майна і не був стороною у договорі іпотеки.

Власником майна і Іпотекодавцем за договором був ОСОБА_6 , але він не є одним із батьків, опікуном або піклувальником неповнолітніх осіб, в інтересах яких подано позов.

Отже, оскільки позивач батько неповнолітніх дітей не укладав спірний договір іпотеки, його діти та він не мають права власності на предмет іпотеки - житловий будинок із надвірними будівлями, загальною площею 459,90 кв.м., житловою площею 113, 60 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме манно.(Т.2 а.с.12-13)

Матеріали справи № 619/214/14-ц містять копію рішення ВК Пересічанської селищної ради від 19.02.08 року, відповідно до якого затверджене рішення опікунської ради про надання дозволу ОСОБА_6 на передачу в іпотеку спірного будинку.(Т.1 а.с.159)

При цьому, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25.03.2016 року у справі №619/214/14-ц встановлено, що 19.01.2008 року неповнолітні діти ОСОБА_1 були зняті з реєстрації у спірному будинку та перереєстровані у АДРЕСА_2 та рішенням ВК Пересічанської селищної ради від 19.02.2008 року було затверджене рішення опікунської ради і надано дозвіл на передачу в іпотеку оспорюваного будинку.

Передбачені статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямовані на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення договору.

Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-1024цс16, у постанові від 20 листопада 2019 року по справі № 520/15250/15-ц, у постанові від 16 грудня 2019 року по справі № 607/4911/16-ц.

Таким чином, факт вчинення батьками неповнолітніх осіб, в інтересах яких поданий позов у даній справі, дій щодо формальної адміністративної реєстрації місця проживання дітей у іншому житлі, вказує на вчинення ними дій з метою приховування фактичного права дітей на користування житлом, яке є предметом іпотеки за оспорюваним договором.

Факт отримання дозволу на передачу в іпотеку оспорюваного будинку також вказує, що іпотечний договір від 10.04.2008 був вчинений за сприянням батьків неповнолітніх осіб в інтересах яких поданий позов у даній справі.

З огляду на викладене, іпотечний договір від 10.04.2008 року не може бути визнаним недійсним, оскільки іпотекодавець при його вчиненні не здійснював жодних дій, які заборонено вчиняти батькам, опікуну або піклувальнику без дозволу органу опіки та піклування.

Висновок суду першої інстанції, що відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування при укладенні спірного договору іпотеки є підставою для визнання такого правочину недійсним є помилковим, оскільки ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, якими врегульовано такі правовідносини.

Доводи представника позивача, що згідно рішення Дзержинського районного суду Харківської області від 25.03.2016 року діти позивача мали право користуватися житловим будинком оскільки фактично проживали за вказаною адресою, судова колегія в силу ч. 7 ст. 82 ЦПК України вважає такими, що не є обов`язковими для суду.

Ця правова оцінка надана судом певному факту при розгляді іншої справи про виселення і не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Поряд з цим, судова колегія враховує поведінку позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_6 щодо їх недобросовісності при укладенні договору іпотеки і приховуванні факту наявності у дітей права користування житлом. Штучне зняття з реєстрації свідчить про навмисні недобросовісні дії батьків та іпотекодавця, тому суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову. Крім цього, згідно п.8.1.10 іпотечного договору іпотекодавець зобовязаний не реєструвати в будинку, що є Предметом іпотеки, будь-яких осіб без письмового дозволу Іпотекодержателя. Отже, іпотекодавець порушив ці умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Колегія суддів зауважує, що однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернувся з позовом до суду до ОСОБА_6 , ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», третя особа - служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання договору іпотеки недійсним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 133, 141 ЦПК України, підлягають стягненню з позивача на користь ТОВ «ФК «Есаймент» понесені останнім та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 365 гривень 40 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" - задовольнити.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року- скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит",третя особа служба у справах дітей Дергачівської районної, державної адміністрації Харківської області про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Есаймент» () судовий збір у загальному розмірі 365 (триста шістьдесят п`ять) гривень 30 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна

повний текст постанови

складено 11 вересня 2020 року.