Єдиний номер справи 489/294/19
Провадження 22-ц812/1465/20 Головуючий по 1 інстанції Рум`янцева Н.О.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2020р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Колосова О.М.,

за участі: позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2020р.

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 , про стягнення безпідставно набутого майна,

встановила:

У січні 2019р. ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутого майна.

Позивачка зазначала, що 20 травня 2017р. сплатила відповідачу 52600 грн. авансу в рахунок покупної ціни за житловий будинок по АДРЕСА_1 і з його згоди поселилась в цьому будинку та розпочала ремонтні роботи. Загалом на поліпшення будинку нею було витрачено 169081 грн.

В подальшому вона дізналась, що відповідач не є власником вказаного будинку і договір купівлі-продажу щодо цього майна укладено не було.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила стягнути з відповідача 52600 грн. авансу та 169081 грн. понесених витрат по ремонту будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2020р. позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті за розпискою від 20 травня 2017р. грошові кошти в сумі 52600 грн. Провадження в частині вимог про стягнення 169081 грн. понесених витрат по ремонту будинку закрито на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на незаконність рішення суду, просила його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3,4 ст.390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

За правилами ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Згідно зі ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2017р. ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_3 52600 грн. авансу в рахунок покупної ціни за житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Власником 1/10 частки у житловому будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , який видав 30 травня 2017р. на ім`я ОСОБА_3 довіреність на представництво його інтересів щодо реєстрації права власності на це майно, а 11 жовтня 2017р. довіреність з правом продажу цієї нерухомості.

Договір купівлі-продажу за участі сторін щодо вказаного нерухомого майна в подальшому не укладався.

З`ясувавши що ОСОБА_3 безпідставно набув за рахунок ОСОБА_1 52600 грн., які отримав без належних повноважень в якості авансу в рахунок покупної ціни за житловий будинок по АДРЕСА_1 , суд на підставі ст.1212 ЦК України ухвалив законне і обґрунтоване рішення про стягнення цих коштів на користь позивачки.

Апеляційна скарга хоча й подана на судове рішення в цілому, однак не містить жодних обґрунтувань щодо його незаконності в частині стягнення 52600 грн., а тому при перевірці законності і обґрунтованості рішення суду в цій частині колегія суддів виходить також з положень ч.1 ст.367 ЦПК.

Враховуючи те, що до спірних правовідносин вірно застосована норма матеріального права, а спір щодо стягнення безпідставно набутих 52600 грн. вирішено без порушення норм процесуального права, то апеляційна скарга в цій частині в силу ст.375 ЦПК України підлягає відхиленню.

В той же час, висновок суду про наявність підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України для закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення 169081 грн. понесених витрат по ремонту будинку є незаконним.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2018р. відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування 274281 грн. майнової шкоди (складовими майнової шкоди позивачка визначала: 105200 грн. подвійна сума завдатку, сплаченого на придбання частки у житловому будинку по АДРЕСА_1 , 169081 грн. - витрати по ремонту цього будинку) та компенсації 20000 грн. моральної шкоди.

Звертаючись з даною позовною заявою позивачка просила стягнути з відповідача 52600 грн. авансу та 169081 грн. понесених витрат по ремонту будинку посилаючись як на підставу позову, в тому числі і на положення ст.ст.1212,1213 ЦК.

Таке обґрунтування не завадило суду частково задовольнити позовні вимоги.

Отже, слід погодитись з доводами апеляційної скарги, що даний позов заявлено з інших підстав ніж ті, які слугували підставою для пред`явлення позову про відшкодування майнової і моральної шкоди.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в цій частині в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню.

Оскільки підстав для закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог не було, а спір по суті судом першої інстанції вирішено не було, то справу відповідно до положень ст.379 ЦПК України належить направити до того ж суду для продовження розгляду.

Для розподілу судових витрат відсутні підстави, так як на даний час ці позовні вимоги залишаються не вирішеними, тобто їх розподіл буде здійснено при ухвалені судом першої інстанції відповідного рішення.

Керуючись ст.ст.367,374-376,379,382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2020р. в частині закриття провадження у справі щодо вимог про стягнення 169081 грн. понесених витрат по ремонту будинку скасувати, а справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 07 жовтня 2020р.

Головуючий: Судді: