КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 754/4383/16-ц
Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Шебуєвої В.А.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року,

встановив:

у березні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей від 05 грудня 2014 року.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 01 березня 2018 року позовні вимоги було задоволено частково.

У січні 2020 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 07 липня 2020 року заяву про перегляд заочного рішення було залишено без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою, представник відповідача - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість. Також представник позивача просив стягнути витрати на правничу допомогу.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається зх. матеріалів справи, позивач у березні 2016 року звернулась до суду з вимогами про стягнення з відповідача на її користь заборгованість в розмірі 2 323 855 грн. 30 коп., посилаючись на те. що 25 грудня 2014 року між нею та ОСОБА_2 було укладено Договір між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат), однак відповідач умови вказаного договору не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 01 березня 2018 року позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором в розмірі 1 427 078 грн. 60 коп.

13 січня 2020 року представник відповідача - ОСОБА_3 направила до суду заяву про перегляд заочного рішення та просила поновити строк на звернення до суду з відповідною заявою. зазначивши, що про заочне рішення відповідач дізнався у грудні 2019 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 07 липня 2020 року заяву про перегляд заочного рішення було залишено без розгляду.

Вирішуючи питання про залишення заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було наведено поважних причин пропуску ним строку на звернення з нею до суду. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що він не був обізнаний про розгляд справи у суді першої інстанції, не отримував повісток та копії заочного рішення, а після ознайомлення з матеріалами справи у грудні 2019 року вів перемовини з позивачем, у зв`язку з чим пропустив строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Положеннями ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач повідомлявся судом першої інстанції про розгляд справи за адресою реєстрації його місця проживання: АДРЕСА_1 . Також матеріали справи містять зворотні повідомлення про отримання поштових відправлень, які свідчать про особисте отримання ОСОБА_2 судових повісток, зокрема на 25 серпня 2016 року (а.с.48, том І) та на 27 червня 2017 року (а.с. 93, том І), що спростовує твердження відповідача про необізнаність щодо розгляду даної справи.

Заяв про направлення поштової кореспонденції за іншою адресою відповідач до суду не подавав. Доказів про те, що ОСОБА_2 проживав за іншою адресою, як про те зазначено у заяві про перегляд заочного рішення, до суду також надано не було.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про перегляд заочного рішення та апеляційною скаргою на ухвалу суду про залишення її без розгляду, відповідачем також було вказано адресу місця проживання: АДРЕСА_1 , що не узгоджується з викладеним в заяві.

Копія заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року була отримана за адресою реєстрації місця проживання відповідача його матір`ю ОСОБА_5 23 березня 2018 року (а.с.135, том І).

За містом ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 грудня 2019 року представник відповідача - ОСОБА_6 ознайомився з матеріалами даної цивільної справи у суді першої інстанції. Заява про перегляд заочного рішення була направлена поштою до суду представником відповідача 13 січня 2020 року (а.с.168, том.І).

Зі змісту поданої заяви вбачається, що відповідач просив про поновлення строку на звернення до суду із заявою, вказуючи про те, що дізнався про рішення лише у грудні 2019 року, тоді як в ході розгляду справи судових повісток не отримував, а також зазначав, що копія заочного рішення була отримана не ним особисто, а його матір`ю.

Поряд з цим, подана заява не містила жодних доводів про те, у зв`язку з чим відповідачем було пропущено двадцятиденний строк, встановлений ч. 3 ст. 284 ЦПК України, після ознайомлення представником з матеріалами справи 04 грудня 2019 року. Посилання апелянта на проведення перемовин з позивачем не підтверджені належними та допустимими доказами та не є поважною причиною пропуску строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ухваленого ще 01 березня 2018 року. Доказів про те, що вказані перемовини призвели до неможливості вчасного звернення до суду, відповідачем не надано.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що чинним процесуальним законодавством не передбачено залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Так, положеннями ч. 3 ст. 287 ЦПК України, на яку посилається представник відповідача в апеляційній скарзі, визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою:

1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Разом з тим, частинами 1, 2 ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач пропустив строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення та не навів причин пропуску такого строку, які могли б бути визнані судом поважними.

Судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення та залишено вказану заяву без розгляду, що відповідає вимогам чинного процесуального законодавства.

В суді апеляційної інстанції представником відповідача також не було наведено обставин, за яких причини пропуску ОСОБА_2 строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення можна було б визнати поважними.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Крім того, в суді апеляційної інстанції представником позивача було заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 13 802 грн. 45 коп.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено. що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В даному випадку представником позивача було надано докази про те, що ОСОБА_1 було оплачено послуги представника з отримання та аналізу апеляційної скарги, підготовки та подачі письмових пояснень та участі у судовому засіданні.

За таких обставин та з урахуванням наданих представником відповідача пояснень щодо розміру судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу та у відповідності до вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь АДРЕСА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 15 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді