КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/1178/19 головуючий у І інстанції: Клочко І.В.
провадження 22-ц/824/6010/2020 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Іванової І.В., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», третя особа: директор структурного підрозділу «Київські теплові мережі» Деревицький Василь Іванович, про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що відповідно до наказу від 27 квітня 2018 року вона була прийнята на роботу в структурний підрозділ «Київські теплові мережі» Комунального підприємства «Київтеплоенерго» (надалі - СП «Київські теплові мережі» КП «Київтеплоенерго») на посаду слюсаря з обслуговування теплових пунктів V групи кваліфікації дільниці з експлуатації теплових мереж № 2 району теплових мереж «Поділ» за переведенням з СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго».

Наказом директора від 27 серпня 2018 року її було відсторонено від роботи до вирішення питання про переведення на іншу роботу або до звільнення з роботи.

Наказом директора від 29 грудня 2018 року № 6149-К КТМ її було звільнено з посади в зв`язку з виявленням невідповідності працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації згідно п.2 ст.40 КЗпП України.

Вважала, що накази відповідача видані з порушенням чинного законодавства.

Стверджувала, що при перевірці знань 14 червня 2018 року, представник Держенергонагляду Онушко В.В. та старший майстер Олійник В.Ю. ставились до неї упереджено. За наслідками цієї перевірки їй була виставлена незадовільна оцінка і призначена повторна перевірка.

04 липня 2018 року члени комісії знову поводили себе упереджено, не зарахували їй перевірку знань.

З урахуванням наведеного, позивач вважала, що наказ про її відсторонення від посади є незаконним, оскільки він базується на вищевказаних результатах перевірки знань, а тому є незаконним і подальший наказ про її звільнення з роботи. Крім того, відповідачем їй не була запропонована інша робота на час її відсторонення.

Позивач вказує на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй було завдано моральну шкоду, які продовжувались тривалий час з моменту проведення перевірки знань і незаконного звільнення.

Позивачка просила визнати незаконними накази, щодо відсторонення її від роботи та звільнення, поновити її на раніше займаній посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2018 року по день поновлення на роботі і різницю в заробітку за час відсторонення від роботи з 27 серпня 2018 року по 29 грудня 2018 року, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 грн. і судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірним наказ про припинення трудового договору з ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді слюсаря, стягнено з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 73 010,24 грн.,

В частині позовних вимог про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Вирішення питання, щодо відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині незадоволених позовних вимог, ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд невірно з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

Вказує, що перевірка знань була проведене з грубими порушеннями, а строк на оскарження відповідного наказу підлягає поновленню, оскільки пропущений з поважних причин.

Вважає, що наявність моральної шкоди внаслідок порушення трудових прав є доведеним, а відтак відмова в задоволенні позовних вимог в цій частині є необґрунтованою.

Представник КП «Київтеплоенерго» у відзиві зауважує, що строк на оскарження наказу про відсторонення пропущено, обставин, які б перешкоджали позивачу звернутись із відповідним позовом не зазначено. Зауважує, що доказів на підтвердження того, що відповідачем було завдано моральну шкоду ОСОБА_1 та на обґрунтування її розміру матеріали справи не містять.

Крім того, КП «Київтеплоенерго» не погоджуючись з рішенням місцевого суду в частині задоволених позовних вимог також звернулось із апеляційною скарго.

Зазначає, що звільнення здійснено у відповідності до норм чинного законодавства, оскільки було виявлено невідповідність кваліфікації позивача, а від переведення на іншу посаду остання відмовилась.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що доводи відповідача є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

У судовому засіданні позивач та її представник - ОСОБА_3 , представник відповідача - Ніколаєнко О.В. підтримали свої позиції, інші учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційні скарги не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги в частково, суд першої інстанції виходив з того, що що наказ про звільнення винесений передчасно, необґрунтовано, без урахування всіх фактичних обставин та дотримання процедури звільнення, а тому підлягає визнанню незаконним, а позивач - поновленню на роботі та підлягає на її користь стягнення середнього заробітку.

Позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу про відстороненні від посади незаконним не підлягають задволенню в зв`язку з пропуском строку для звернення до суду, а в частині стягнення моральної шкоди в зв`язку з відсутності належних та допустимих доказів на їх підтвердження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала в СП «Київські теплові мережі» КП «Київтеплоенерго» на посаді слюсаря з обслуговування теплових пунктів V групи кваліфікації дільниці з експлуатації теплових мереж № 2 району теплових мереж «Поділ» з 02.05.2018 року відповідно до наказу від 27.04.2018 року № 1921-К КТМ за переведенням з СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго».

Відповідно до наказу СП «Київські теплові мережі» КП «Київтеплоенерго» від 27.08.2018 року №4843-К КТМ, у зв`язку з незадовільними результатами перевірки знань (повторної) з Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж позивача відсторонено від роботи з 27.08.2018 року до вирушення питання про переведення на іншу роботу або до звільнення з роботи. Також, відповідно до цього наказу надано вказівку бухгалтерії підприємства здійснювати нарахування заробітної плати позивача з 27.08.2018 року у розмірі двох третин посадового окладу. Позивач від ознайомлення з даним наказом відмовилась, про що свідчить акт від 30.08.2018 року.

Згідно наказу СП «Київські теплові мережі» КП «Київтеплоенерго» від 29.12.2018 року № 6149-К КТМ, у зв`язку з виявленням невідповідності працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації позивача звільнено з роботи згідно п.2 ст.40 КЗпП України. Позивач відмовилась від підпису про ознайомлення з даним наказом, а також від отримання трудової книжки, про що свідчить акт від 29.12.2018 року.

Згідно п.5.1.3 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 року № 71, знання і дотримання Правил в обсязі, що відповідає займаній посаді, є обов`язковим для працівників суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, а також для працівників організації, яка здійснює функції державного енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії.

Правилами повинні керуватися також організації, що здійснюють проектування, підготовку кадрів для теплових господарств, монтаж, налагодження, обслуговування і ремонт устаткування джерел теплопостачання, теплофікаційних та тепловикористовувальних установок, теплових мереж, теплових пунктів, систем опалення і вентиляції, гарячого водопостачання, збирання і повернення конденсату, водопідготовки та ЗВТ.

Обсяг вимог Правил для окремих працівників повинен визначаться посадовою інструкцією.

Пунктом 5.2.1 цих Правил визначено, що персонал, який здійснює експлуатацію і обслуговування джерел теплопостачання, теплофікаційних та тепловикористовувальних установок, теплових мереж і систем теплоспоживання, має чітко усвідомлювати технологічні особливості виробництва і устатковання свого суб`єкта господарювання, структурної одиниці (цеху, дільниці тощо), знати і виконувати ці Правила, дотримуватися вимог з охорони праці, інструкцій та інших НД, що стосуються використання цього устатковання за призначенням.

Згідно п.п.5.3.14, 5.3.15 Правил, перевірка знань вимог цих Правил, питань охорони праці, пожежної та техногенної безпеки, виробничих і посадових інструкцій має бути первинною, періодичною і позачерговою.

Первинна перевірка знань проводиться перед допуском до самостійної роботи після навчання та підготовки працівника на нову посаду.

Відповідно до п.п.5.3.20, 5.3.21, 5.3.22 вищевказаних Правил, особи, які отримали незадовільну оцінку за результатами перевірки знань, до самостійної роботи не допускаються.

Протягом 1 місяця вони мають пройти повторну перевірку, але не раніше ніж через 2 тижні. У разі незадовільної оцінки за результатами повторної перевірки знань питання їхнього подальшого працевлаштування адміністрація суб`єкта господарювання вирішує в установленому порядку.

Із посвідчення № 25/16 від 05.04.2016 року вбачається, що 26.04.2018 року ОСОБА_1 пройшла періодичну перевірку знань, в тому числі і по Правилам технічної експлуатації теплових установок і мереж «(ПТЕ ТУіМ) і наступна перевірка знань була призначена через рік - на 26.04.2019 року.

Вищевказане посвідчення було видано СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго», тобто іншим роботодавцем за попереднім місцем роботи. Оскільки позивач була переведена на інше місце роботи і відповідач не є правонаступником вищевказаного підприємства, позивач мала пройти первинну перевірку знань перед допуском до роботи.

Вказане підтверджується розпорядженням № 40 від 25.05.2018 року відповідача, відповідно до п.2 якого надано розпорядження організувати та провести первинну перевірку знань персоналу, який переведений з СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» терміном до 27.06.2018 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених упунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно достатті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З апеляційної скарги відповідача вбачається, що її доводи спрямовані на те, що звільнення здійснено у відповідності до норм чинного законодавства, а від переведення на іншу посаду позивачка відмовилась.

Вищезазначене обґрунтовується тим, що в матеріалах справи наявна пропозиція для ОСОБА_1 про переведення на іншу роботу та акт про відмову від отримання пропозиції (а.с.159-160).

Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції була надана оцінка вказаному та з`ясовано, що позивачу пропонувалась аналогічна посада, але у іншому підрозділі.

ОСОБА_1 зауважувала, що їй дійсно пропонувалась вакантна посада слюсаря з обслуговування теплових пунктів V групи іншої дільниці та здати при цьому відповідні екзамени в комісії.

Належнихдоказів того, що на підприємстві не було жодних посад, які могли б бути запропоновані позивачу, а вона від них відмовилась, відповідачем суду надано не було.

З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача та погоджується з висновками місцевого суду, що наказ про звільнення винесений передчасно, необґрунтовано, без урахування всіх фактичних обставин та дотримання процедури звільнення, а тому підлягає визнанню незаконним, а позивач - поновленню на роботі та враховуючи вимоги ст.235 КЗпП України, на користь позивача має бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Оскаржуваний наказ про відсторонення від роботи було винесено відповідачем 27 серпня 2018 року, а з позовними вимогами про його скасування позивач звернувся лише 28 січня 2019 року, тобто, з пропуском встановленого строку для такого звернення.

Місцевим судом було вірно зазначено, що обставини зазначені в клопотанні про поновлення вищевказаного строку жодним чином не перешкоджали їй вчасно звернутись до суду з відповідним позовом і реалізувати свої права, а тому не можуть бути підставою для його поновлення, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з огляду на те, що ОСОБА_1 не доведено наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «02» вересня 2020 року.

Головуючий

Судді: