Справа №: 343/1537/20
Провадження №: 2/0343/609/20
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 2000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини.

Свої вимоги мотивує тим, що в період з 2014 по 2019 рік вона, ОСОБА_1 , перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 .

Від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дитина, ОСОБА_3 .

З березня 2019 року вони з відповідачем спільно не проживають. Протягом квітня 2019 р. до серпня 2020 року відповідач добровільно давав на утримання дитини шляхом перерахування на її банківський рахунок, кошти у сумі 2000,00 гривень, а з серпня 2020 року не бере участі у вихованні та утриманні їх спільної дитини.

Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум.

Такий рівень вона одна не зможе забезпечити, а тому батько, який здоровий та працездатний, але місце його роботи невідоме, може виділяти на утримання дитини по 2000 гривень, щомісяця у твердій грошовій сумі.

Таким чином, при сплаті відповідачем аліментів у зазначеному вище розмірі, забезпечується їх рівність при несенні обов`язку утримання дитини.

Відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів.

Позивачка ОСОБА_1 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зіславшись на вищевикладені обставини, просила позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 , в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згідний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1300 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття. В поданому відзиві відповідач зазначив, що він не погоджується з позовними вимогами щодо розміру стягнення аліментів. Вважає, що в заяленому позові не наведено жодного доказу, аргументації та вмотивованих підстав для його задоволення в повному обсязі.

Твердження відповідачки не відповідають дійсності та є безпідставними. Він завжди надавав матеріальну допомогу для утримання дитини. Однак, в даний час, в нього не має можливості сплачувати аліменти в розмірі - 2000 грн., як просить позивачка.

Він не заперечую щодо своєї участі як батька у житті дитини та не має наміру ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків та погоджується, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розуміє, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року - 1779 грн. , з 1 липня - 1859 грн., з 1 грудня - 1921 грн.

Отже, розмір аліментів на утримання дитини має становити не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини віком до шести років, тобто 1859 гри (1859 грн. * 50%= 929,5 грн.),а не як вважає позивачка 2000 грн. що майже в двічі більше, визначеного законодавством для дитини відповідного віку.

Позивачка стверджує, що їй відомо, що він працює за кордоном та має постійний дохід. Однак дані твердження є надуманими та не відповідають дійсності, так як останній раз ним був здійснений короткотерміновий виїзд за кордон в кінці 2019 початку 2020р., що підтверджується копією закордонного паспорта з відміткою про перетин кордону.

З того часу він знаходився в Україні в пошуках роботи та ніде не працював, що підтверджується копією його трудової книжки.

Що стосується питання наявності у нього рухомого і нерухомого майна, а це земельна для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , площею 0,0345га., частка житлового будинку за цією адресою в розмірі 112/300 та земельна ділянка площею 0,1 га. по АДРЕСА_2 і житловий будинок за цією адресою площею 79,9 кв.м., то дане майно перейшло у його власність внаслідок дарування в продовж 2009 -2018 років ї жодним чином не породжує на сьогоднішній день для нього прибутку від його набуття чи експлуатації, а швидше зобов`язує його до несення додаткових витрат на його утримання через сплату житлово-комунальних послуг і обов`язкових платежів до місцевого бюджету. Тому він змушений нести додаткові витрати на утримання майна, розуміючи що дане майно потрібно зберегти та передати у спадок своїй дитині.

Щодо автомобіля марки ВАЗ 211540 реєстраційний номер НОМЕР_1 , то він його набув ще в 2014р., а не за останній рік перед зверненням позивачки в суд.

Крім цього, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я його мами, ОСОБА_5 , яка є особою з інвалідністю першої групи (довідка серії ПОЛ-К-62 № 028479), він останнім часом здійснює за нею сторонній догляд та несе витрати на її лікування .

Через потребу матері в сторонньому догляді, він 14.09.2020р. звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Долинської районної адміністрації із відповідною заявою про надання йому щомісячної компенсації непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи (що підтверджується відкріпним талоном від заяви), однак її розмір відповідно до абзацу 2 частини ч. 2 Постанови КМ України від 29 квітня 2004 р. N 558 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» встановлюється на рівні 15 відсотків від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в результаті становить 340 грн. (2197/100* 15=329,55грн.), та є недостатнім для забезпечення його життєвих потреб.

Таким чином він не має можливості влаштуватися на роботу тому, що взяв на себе обов`язок здійснення догляду за своєю хворою мамою.

Враховуючи зазначене є очевидним, що в нього немає доходу, який давав би йому можливість сплачувати щомісячно аліменти на утримання сина в розмірі 2000 грн. та існують об`єктивні обставини які не дозволяють йому працевлаштуватися.

Він не має бажання уникати своїх батьківських обов`язків, та вважає, що дані життєві обставини є тимчасовим явищем, однак сьогоднішнє його матеріальне становище дозволяє сплачувати йому максимальний розмір аліментів в розмірі не більше 1300 грн. хоча і даний розмір для нього на сьогоднішній день є значним, для цього йому потрібно буде частково для покриття витрат отримати позику у фінансових установах, позичити кошти в рідних.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши відзив на позов, дослідивши та оцінивши надані сторонами та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції , передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ст.183 СК України визначено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу отримує в натурі, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У відповідності до вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що від спільного проживання у сторін ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син ОСОБА_4 , батьками якого є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 від 01.06.2017 року (а.с.8).

Акт обстеження від 31.08.2020 року свідчить про те, що ОСОБА_1 з 2014 до 2019 року проживала разом, як сімейна пара, з ОСОБА_2 (а.с.4).

На даний час між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними відносин, вони проживають окремо, їх дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Копія довідки про доходи видана ТОВ «Епіцентр К» свідчить про те, що ОСОБА_1 працює на посаді адміністратора . Загальна сума доходу за період з березня 2020 року до липня 2020 року становить 45028,59 грн.(а.с.5).

Відповідач ОСОБА_2 , на даний час офіційно не працює, про що свідчить копія трудової книжки ОСОБА_2 НОМЕР_3 (а.с.24).

Позивачка у відповідності до ч.3 ст.181 СК України скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про стягнення аліментів, шляхом їх присудження у твердій грошовій сумі .

Оскільки відповідач офіційно не працевлаштований та немає постійного доходу та регулярного заробітку, то суд, враховуючи обставини визначені ст.182 СК України і роз`яснення, що містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 15 травня 2006р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки утримання неповнолітньої дитини є обов`язком батьків, а відповідач ОСОБА_2 , добровільно не надає в достатній мірі матеріальну допомогу в необхідному розмірі, хоча може її надавати, позов ОСОБА_1 , про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення.

Визначаючи розмір аліментів судом враховується матеріальне становище позивачки ОСОБА_1 , те що вона працевлаштована, має постійний дохід, матеріальне становище відповідача ОСОБА_2 , те, що він тимчасово не працює, не має стабільного доходу, крім цього у нього на утриманні перебуває його мама, ОСОБА_5 , 1962р.н., яка являється особою з І групою інвалідності (а.с.27), яку він зобов`язаний утримувати у відповідності до вимог Закону, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» , ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1650,00 гривень, щомісячно.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст. ст. 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволити частково.

Проводити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 1650 (одна тисяча шістсот п`ятдесят) гривень 00коп., щомісячно.

Стягнення аліментів розпочати з 31 серпня 2020 року і проводити до повноліття дитини.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителька АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_5 прож. за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш