Справа № 419/1360/20
Провадження № 2/419/307/2020
01 вересня 2020 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді - Мартинюка В. Б.,
за участю: секретаря - Московченко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі її повнолітній син ОСОБА_2 та його повнолітня донька ОСОБА_3 . Позивачка зареєстрована в іншій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . В березні 2014 року відповідачі виїхали в іншу країну і більше до місця свого проживання та реєстрації не повертались таким чином фактично з 2014 року не проживають за місцем реєстрації. На теперішній час вона хоче продати вказану квартиру, проте через реєстрацію у ній відповідачів не може реалізувати своє право, як власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На підставі вищевикладеного позивач вимушена звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за захистом своїх прав.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, в поданій заяві просила розглядати справу за її відсутності (а.с. 3 на звороті).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, про причини неявки, суд не повідомили, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційній сторінці веб-порталу судової влади України (а.с. 21).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири посвідченим 26.12.2000 року державним нотаріусом Сьомої Луганської державної нотаріальної контори Харченко О.С. за реєстровим № 1210 (а.с. 8).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у вищевказаній квартирі, що підтверджується копією домової книги (а.с.9-10) та довідкою про склад сім`ї виданою КП ЖКГ «Жилбудсервіс» від 09.07.2020 року № 1076 (а.с. 11), проте з 01.03.2014 року фактично ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі не мешкають, що підтверджується актом від 08.07.2020 року (а.с. 12).
З пояснень позивача вбачається, що у добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації за вказаною адресою, внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а саме здійснити продаж квартири.
Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна, а відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
А відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що і має місце у даному конкретному випадку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
А відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст. ст. 4, 12 - 13, 81- 82, 141, 247 ЦПК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , подану протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий В. Б. Мартинюк