Номер провадження: 22-ц/813/1134/20
Номер справи місцевого суду: 520/7980/15-ц
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в сумі 131146,21 гривень, що за офіційним курсом гривні до долару США, встановленим НБУ станом на 27.05.2015 року дорівнює 6121,61 дол. США.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04.06.2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 20.00.000013, а також додаткові договори до нього, відповідно до умов якого позичальник ОСОБА_1 отримав у кредит грошові кошти сумою 24962,00 дол.США, на строк 7 років до 20.04.2015 року включно з процентною ставкою за користування кредитом 13% річних. Цільове призначення кредиту купівля автомобілю. Зазначений кредитний договір був забезпечений заставою у вигляді придбаного ОСОБА_1 автомобілю, після чого процентна ставка змінилась до 15%, а також договором поруки укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 04.06.2008 року. Причиною звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості став факт неналежного виконання позичальником зобов`язань з повернення кредитних коштів, оскільки у позичальника перед банком виникла заборгованість за кредитним договором яка станом на 27.05.2015 року становить 131146,21 гривень, що є еквівалентом 6121,61 дол. США, з яких 686,70 дол. США еквівалент у гривнях 14711,50 грн. - сума поточної заборгованості за кредитом; 2288,22 дол. США еквівалент у гривнях 49021,62 грн.- сума заборгованості за простроченим кредитом; 37,05 дол. США еквівалент 793,74 гривень- сума заборгованості за відсотками; 109,65 дол. США-еквівалент 2349,08 гривень- сума заборгованості за простроченими відсотками; 2950,90 дол. США- еквівалент 63218,53 дол. США сума штрафних санкцій, нарахованих на прострочену суму кредиту та процентів згідно до п.9.1 кредитного договору; 49,09 дол. США - еквівалент 1051,74 гривень - 3% річних нарахованих на суму заборгованості зі сплати кредиту та відсотків.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до ПАТ «ВТБ БАНК» про визнання кредитного договору № 20.00.000013 від 04.06.2008 року недійсним, мотивуючи позовні вимоги тим, що при укладенні договору банком були порушенні у відношенні до позичальника вимоги чинного законодавства з захисту прав споживачів, вимоги банку необґрунтовані, ОСОБА_1 не згоден з сумою боргу. Останнім було отримано експертний висновок з якого вбачається, що процентна ставка за кредитним договором становить 91,98%, що не відповідає значенню колонки «Реальна процентна ставка» в якій зазначено 13,41%, тобто банком порушені вимоги п. «а» п. 3.1. Постанови №168 від 10.05.2007 року Правління НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором у вигляді: реальної процентної ставки ( у процентних річних) яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Також згідно висновку експерта № 30-03 від 30.03.2017 року встановлено, що графік платежів не відповідає умовам кредитного договору №20.00.000013 від 04.06.2008 року. Також є несправедливими умовами договору п.1.4 та п.1.5 у яких зазначено що банк має права змінювати відсоткову ставку, а також змінювати у подвійному розмірі та нараховувати проценти двічі на місяць, що стало причиною просити суд визнати зазначений кредитний договір недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року в задоволенні позову ПАТ «ВТБ Банк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано недійсним кредитний договір № 20.00.000013 від 04.06.2008р. укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк». Стягнено з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_1 487,00 гривень в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк», у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що:

1) Банком подавалась заява про збільшення позовних вимог нарочно до суду за вх. №23955 від 23.05.2017р., однак судом першої інстанції жодним чином не відображено вказаного у своєму рішенні та не надано оцінку, не було вирішено питання щодо задоволення заяви;

2) ОСОБА_1 фактично виконував кредитний договір, а тому неможливо визнати його недійсним.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції 16 вересня 2020 року сторони у справі не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 28 вересня 2020 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВТБ банк» суд першої інстанції правильно встановив наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 04 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 20.00.000013, а також додаткові договори до нього, відповідно до умов якого позичальник ОСОБА_1 отримав у кредит грошові кошти сумою 24962,00 дол. США, на трок 7 років до 20.04.2015 року включно з процентною ставкою за користування кредитом 13% річних. Цільове призначення кредиту купівля автомобілю. Також, відповідно до умов Кредитного договору, Відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором, повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком платежів.

Виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів відповідачем були забезпечені договором застави від 04.06.2008 року № 20.00.000013-ДЗ1, предметом застави якого є автомобіль марки Тойота модель Ауріс 2008 року випуску сірого кольору д/н НОМЕР_1 , шасі ( рама кузов) № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, а також договором поуки від 04.06.2008 року укладеним між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які на підстав зазначеного договору поруки взяли на себе обов`язок відповідати перед банком за неналежне виконання позичальником зобов`язань з повернення кредитних коштів.

З розрахунку заборгованості вбачається, що така станом на 27.05.2015 року становить 131146,21 гривень, що є еквівалентом 6121,61 дол. США, з яких 686,70 дол. США еквівалент у гривнях 14711,50 грн. - сума поточної заборгованості за кредитом; 2288,22 дол. США еквівалент у гривнях 49021,62 грн. - сума заборгованості за простроченим кредитом; 37,05 дол. США еквівалент 793,74 гривень - сума заборгованості за відсотками; 109,65 дол. США-еквівалент 2349,08 гривень - сума заборгованості за простроченими відсотками; 2950,90 дол. США - еквівалент 63218,53 дол. США сума штрафних санкцій, нарахованих на прострочену суму кредиту та процентів згідно до п.9.1 кредитного договору; 49,09 дол. США - еквівалент 1051,74 гривень - 3% річних нарахованих на суму заборгованості зі сплати кредиту та відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Однак з висновку експертного економічного дослідження №30-03 складеного 30.03.2017 року ФОП « ОСОБА_4 » ( кваліфікаційне свідоцтво №1725 судового експерта ОСОБА_4 видане Міністерством Юстиції України 22.05.2015 року, вбачається, що:

1. Враховуючи ті обставини, що при укладанні Договору кредиту №20.00.000013 від 04.06.2008 року сукупна вартість кредиту урахуванням процентної ставки, банківські комісії та інших банківських послуг зазначені ВАТ «ВТБ Банк» позичальнику ОСОБА_1 з порушеннями вимог п.3.3. Постанови Правління НБ №168 від 10.05.2007р., відсутня законодавча база нарахування платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і погашення кредиту, а також наявна невідповідність в Графіку погашення сумі платежів за розрахунковий період до абсолютного значення; подорожчання кредиту, відсутність письмового підтвердження про ознайомлення «Позичальника» з вищенаведеною інформацією, можна зробити висновок, що графік платежів не відповідає умовам кредитного договору №20.00.000013 від 04.06.2008 року; реальна процентна ставка складає 91,98%, (розрахунок: (22 959,26 : 24 962,00 х100= 91,98%), що не відповідає значенню колонки «Реальна процентна ставка», у якій вказано значення 13,41%; в ході проведення дослідження за наявними матеріалами справи експертом встановити відповідність наявного розрахунку заборгованості на 13.05.2016 року позичальника ОСОБА_1 (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед ПАТ «ВТБ Банк» умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору №20.00.000013 від 04.06.2008 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором не надається за можливе; з урахуванням дослідження проведеного по питанню №3 здійснити подальший розрахунок суми заборгованості, яка залишилась, а саме: основна сума боргу за кредитом, відсотки за користування кредитом, пені, штрафні санкції відповідно до кредитного договору №20.00.000013 від 04.06.2008' року та 3% річних, за кредитним договором 20.00.000013 від 04.06.2008 року у ОСОБА_1 перед ПАТ «ВТБ Банк» на 13.05.2016 року не надається за можливе.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВТБ банк». Крім того, апеляційний суд зазначає, що експертизою встановлено, що процентна ставка збільшувалась, а Банком вказані доводи в апеляційний скарзі не спростовано, тобто фактично з процентної ставки вбачається фактичне погашення зобов`язань, які виникли.

Щодо доводу апеляційної скарги про надання до суду першої інстанції заяви про збільшення позовних вимог, то колегія суддів зазначає, що матеріали справи вказаної заяви не містять, а до апеляційної скарги не надано жодного належного та допустимого доказу подання вказаних документів до суду першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо задоволення зустрічної позовної заяви, то суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, наданого в п. 7 Постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Так беручи до уваги висновок експерта та пояснення відповідача позивача за зустрічним позовом, суд першої інстанції встановив, що при укладенні кредитного договору № № 20.00.000013 від 04.06.2008 Банком порушені вимоги п. «а» п. 3.1. Постанови №168 від 10.05.2007 року Правління НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором у вигляді: реальної процентної ставки ( у процентних річних) яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту.

Відповідно умов ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не мав права включати у кредитний договір умови, які є несправедливими, до яких можна віднести умови п.1.4, 1.5 в якому зазначено що банк має право змінювати відсоткову ставку, а також змінювати у подвійному розмірі та нараховувати двічі на місяць.

Також суд першої інстанції прийняв до уваги той факт, що графік платежів не відповідає умовам кредитного договору, чим порушено вимоги п.3.2 Постанови №168 від 10.05.2007 року Правління НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Несправедливими умовами договору є п. 4.7., п.4.8., де банк зобов`язує позичальника застрахувати предмет застави у страхової компанія, яка акредитована банком, та по програмі повне КАСКО на весь термін кредитування. Страхування КАСКО це страхування транспортного засобу від ризиків які можуть виникнуть у процесі експлуатації автомобіля. Під повним КАСКО розуміється страхування від усіх можливих ризиків, в той час як «часткове КАСКО» покриває лише деякі ризики. Страхування КАСКО не включає в себе відповідальності перед третіми особами. Страхування по КАСКО є добровільним страхуванням (п.6 ст. б ЗУ «Про страхування»). Стаття 7 п. 9 ЗУ «Про страхування» встановлює лише обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства (ч.1 ст. 11 ЦК України). Особа здійснює свої цивільні прав вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договорами або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.1, ч.2 ст. 14 ЦК України). Таким чином, договір страхування КАСКО є добровільним правом Позичальника на його укладення, так як чинне законодавство не встановлює обов`язкове страхування транспортного засобу по КАСКО. Тому умови кредитного договору п. 4.7., п. 4.8. є також несправедливими умовами, так як Банк не має право встановлювати права і обов`язки Позичальника, які не встановлені нормами чинного законодавства як обов`язковими.

Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (ч.5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»),

Таким чином, беручи до уваги, що кредитний договір №20.00.000013 від 04.06.2008р. укладений з порушенням норм чинного законодавства, останній повинен бути визнаним недійсним, який укладений з порушенням, які є наслідком порушення Закону України «Про захист прав споживачів»: ст. 11 відсутня інформація про умови кредитування, ст. 18 несправедливі умови договору, ст.. 21 ч.1 п.5, п.7 крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь- якому разі порушеними, якщо: обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; ціну продукції визначено неналежним чином.

Також, згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А від так, з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 487,20 грн. судових витрат, а саме: сплаченого ОСОБА_1 17.1215 року по квитанції №56889.

За таких обставин суд прийшов до переконання, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору № 20.00.000013 від 04.06.2008 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» є обґрунтованими і підлягали до задоволення.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За вимогами ст. 203 ЦК України, зміст правочину не можу суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту.

Визначальними ознаками договору кредиту є строковість, платність і зворотність. Враховуючи ці ознаки, істотними умовами кредитного договору, що визначені законом, є предмет, сума кредиту, строк повернення, розмір відсотків.

Із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач (позивач за зустрічним позовом) користувався кредитними коштами та, погашаючи заборгованість за кредитом, фактично визнавав факт отримання ним кредитних коштів.

Крім того ОСОБА_1 не ставив питання щодо визнання окремих пунктів договору недійсними. Вважаючи несправедливими окремі пункти кредитного договору, ОСОБА_1 не мав законних підстав просити суд визнавати недійсним весь кредитний договір.

Доказів на спростування отримання кредитних коштів у розмірі, зазначеному в розрахунку банку, відповідач (позивач за зустрічним позовом) суду не надав.

Таким чином, слід вважати, що фактичні дії ОСОБА_1 вказують на те, що він визнає вчинення правочину та фактично виконував договір, а тому відповідні заперечення ОСОБА_1 не свідчать про недійсності правочину.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у цивільній справі №373/212/16-ц.

Розглядаючи справу, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічної позовної заяви та ухвалення у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року скасувати в частині задоволення зустрічних позовних вимог.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 вересня 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк