Справа №705/2218/20
2/705/1811/20

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2020 року Уманський міськрайонним суд Черкаської області, в складі:

головуючої судді Годік Л.С.

секретар судового засідання Шаповал Н.В.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку за набувальною давністю.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з липня 2004 року він почав проживати в 7/20 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Власника даної частини житлового будинку він ніколи не знав і не бачив, оскільки приїхавши на навчання до м. Умань він не мав власного житла для проживання, тому знайомі його батьків йому повідомили, що є наявна 7/20 частина житлового будинку, власник якого не відомо де, дана частина житлового будинку в занедбаному стані і її вже давно ніхто не використовує, як житлове приміщення, а тому він має бажання зробити ремонт та вселитися у вільну 7/20 частину вище вказаного житлового будинку та зможе там проживати. Починаючи з 2004 року він проживав у вищезазначеній частині будинку, проводив там капітальний та поточний ремонт, сплачував комунальні послуги та земельний податок. Згодом у травні 2014 року він за договором дарування набув 19,100 частин житлового будинку за тією ж адресою АДРЕСА_1 і почав використовувати обидві частини для власного проживання. В літку 2019 року він подав документи на призначення субсидії, де йому стало відомо, що він не може оформити субсидію та фактично вчинити жодні дії, оскільки власником 7/20 частин якою він вільно та безперервно користується являється інша людина та запропонували звернутись до Уманського БТІ з метою встановлення власника вищезазначеної частини житлового будинку. Звернувшись до Уманського БТІ, йому стало відомо, що власником 7/20 частин житлового будинку є ОСОБА_2 та було надано копію договору дарування на його ім`я та копію технічного паспорту, його місце проживання не відомо. На сьогоднішній день позивач разом зі своєю сім`єю продовжує проживати в вказаному будинку, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років, постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою та продовжує поточні ремонти, як зовні так і в середині та сплачує земельний податок.

Посилаючись на вищевикладене, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 7/20 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності за набувальною даністю на земельну ділянку загальною площею 0,0227га, в тому числі спільне користування 0,0025га наданої для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 надав заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у його відсутність.

ОСОБА_2 до суду не з`явився, попередньо надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги ОСОБА_1 визнає.

Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до договору дарування від 22 січня 1999 року ОСОБА_3 подарувала, а гр. ОСОБА_2 прийняв в дар належні дарителю ОСОБА_3 на праві власності 7/20 частин жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , розташовані на присадибній земельній ділянці розміром 600 кв.м..

Відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 21 травня 2014 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 19/100 часток житлового будинку під номером АДРЕСА_1 і сплачує його вартість відповідно до умов, що визначені в цьому договорі.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 зареєстровано 19/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки виконавчого комітету Уманської міської ради Уманського району Черкаської області №165 від 28.12.2019р., виданої гр. ОСОБА_1 про те, що він дійсно постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 протягом п`ятнадцяти років, з липня 2004 року та по даний час, веде господарство за адресою АДРЕСА_1 .

Письмовими свідченнями ОСОБА_5 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 , підтвердила той факт, що ОСОБА_1 дійсно безперервно, відкрито володіє нерухомим майном, а саме частиною житлового будинку та земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_4 протягом 15 років, а саме з липня 2004 року та по даний час.

Письмовими свідченнями ОСОБА_6 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 , підтвердила той факт, що ОСОБА_1 дійсно безперервно, відкрито володіє нерухомим майном, а саме частиною житлового будинку та земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_4 протягом 15 років, а саме з липня 2004 року та по даний час.

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 є власником 7/20 частин.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_2 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 на підставі рішення Уманської міської ради №2.18-24/24 від 19 листопада 2003 року є власником земельної ділянки площею 0,0227га по АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки для обслуговування жилого будинку 0,0227га, в т.ч. спільне користування 0,0025га.

Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Відповідно до положень пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 добросовісно, відкрито володіє нерухомим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно проживати у 7/20 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , сплачує комунальні послуги, відповідач визнає вказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку за набувальною давністю, підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 335, 344 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку за набувальною давністю, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 7/20 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності за набувальною даністю на земельну ділянку загальною площею 0,0227га, в тому числі спільне користування 0,0025га наданої для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Леся Сергіївна Годік