МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 489/5917/19
Провадження № 22-з/812/96/20
У Х В А Л А

Іменем України

06 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів: Крамаренко Т.В., Яворської Ж.М.,

розглянувши в письмовому провадженні заяву позивача ОСОБА_1 про направлення за встановленою юрисдикцією справи за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Апарату ВРУ про стягнення 57203,01 грн. компенсації за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки проведення остаточного розрахунку при звільненні з 30.08.2019 року по день ухвалення судом рішення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Стягнуто з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 57203,01 грн. грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та 149170,63 грн. середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільненні, а всього 206373,64 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів, а також судовий збір в розмірі 1034,40 грн. та судовий збір на користь держави в розмірі 1029,33 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2020 року виправлено описку та арифметичні помилки в тексті рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2020 року, а саме: в мотивувальній частині рішення помилково вказано кількість робочих днів за період з 30.08.2019 року по 18.05.2020 року як «139» замість вірного «179», помилково вказаний середній заробіток за період з 30.08.2019 по 18.05.2020 року в розмірі «149170,63грн. (1073,17х139)» замінено на вірний «192097,43 грн. (1073,17х179)»; помилково вказаний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави «1029,33 грн. (2063,73-1034,40)» замінено на вірний «1458,60 грн. (2493- 1034,40)»; в резолютивній частині : в абзаці другому помилково вказаний розмір середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільненні - «149170,63 грн.», замінено на вірний «192097,43 грн.» та помилкового вказану загальну суму стягнення «206373,64 грн. (двісті шість тисяч триста сімдесят три гривні 64 коп.)» замінено на вірну «249300,44 грн. (двісті сорок дев`ять тисяч триста гривень 44 коп.)»; в абзаці третьому помилково вказаний розмір судового збору, що підлягає стягненню на користь держави в розмірі «1029,33грн.(одна тисяча двадцять дев`ять гривень 33коп.» замінено на вірний «1458,60 грн. (одна тисяча чотириста п`ятдесят вісім гривні 60 коп.».

За результатами розгляду апеляційної скарги відповідача-Апарату Верховної Ради України на зазначене рішення постановою Миколаївського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року апеляційну скаргу Апарата Верховної Ради України задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2020 року скасовано.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні закрито на підставі пункту 1частини першої статті 255 ЦПК України.

ОСОБА_1 роз`яснено, що справа підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а також наявність у нього права для звернення до суду з заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією протягом 10 днів з дня отримання даної постанови.

02 жовтня 2020 року позивач звернулася до Миколаївського апеляційного суду із заявою про передачу за встановленою юрисдикцією справи за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Згідно ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 ст. 377 ЦПК України передбачено, що заява позивача про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 цього Кодексу, вирішується судом в порядку письмового провадження.

За такого розгляд заяви ОСОБА_1 здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1. ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права, протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови, звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Закриваючи провадження у справі Миколаївський апеляційний суд виходив з того, що позивач 17 грудня 2015 року був призначений на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2 на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України «Про державну службу». 30 червня 2016 року його було переведено на посаду помічника- консультанта народного депутата України ОСОБА_2 на час його депутатських повноважень без поширення дії Закону України «Про державну службу» (патронатна служба).

29 серпня 2019 року позивача було звільнено із займаної посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору - дострокового припинення повноважень народних депутатів України (п.2 ст. 36 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно із п.17 ч.1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Посада помічників-консультантів народних депутатів України згідно ст. 92 Закону України «Про державну службу» віднесена до посад патронатної служби.

Предметом спору у цій справі є вимога помічника-консультанта народного депутата України про стягнення компенсації за невикористану відпустку, яка не була йому виплачена при звільненні, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Тому, не зважаючи на те, що спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак він пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Відповідно до ч.1 статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою статті 20 цього Кодексу ( ч.2 ст. 20 КАСУ).

ОСОБА_1 в заяві про передачу справи просить направити справу для розгляду до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Отже, даний спір з урахуванням положень ст. 25 КАСУ підлягає розгляду Миколаївським окружним адміністративним судом за місцем проживання позивача.

З огляду на викладене, наявні підстави для задоволення заяви та направлення справи за встановленою юрисдикцією до Миколаївського окружного адміністративного суду, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.

Керуючись ст. ст. ч.13 ст. 7, 256, 377, 381 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією - задовольнити.

Передати справу за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.І. Темнікова

Судді: Т.В. Крамаренко

Ж.М. Яворська