РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі : головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Глущенко Я.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 02.06.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано, з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини доходів.

Позивач зауважує, що протягом останніх років відповідач ОСОБА_2 життям дітей не цікавився, участі у вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає.

Посилаючись на ухилення від виконання батьківських обов`язків, що призводить до обмеження прав дитини на всебічний розвиток та належне утримання, позивач просить задовольнити позов.

У наданому відзиві на позовну заяву звернуто увагу на тому, що заборгованість зі сплати аліментів виникла внаслідок утворення відповідачем нової сім`ї, виховання та утримання малолітньої дитини.

Відповідач зауважує, що з часу розірвання шлюбу він намагався зустрічатись та спілкуватись із дітьми, при цьому кожного разу наштовхувався на роздратування позивача.

Можливість зустрічатись із дітьми на «нейтральній» території позивачем заперечувалась.

Вказуючи на відсутність достатніх доказів, що можуть вказувати на ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також на ознаки позбавлення батьківських прав як крайнього заходу правового впливу, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Пояснила, що на протязі певного періоду після розірвання шлюбу відповідач дійсно іноді зустрічався із дітьми, при цьому в подальшому, надаючи обіцянку зустрітись, від таких зустрічей ухилявся.

Внаслідок такої поведінки донька ОСОБА_3 змінила ставлення до відповідача.

Протягом тривалого часу відповідач із дітьми не зустрічався та не спілкувався.

Представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач заперечував з приводу задоволення позову, вказав на те, що відсутність спілкування пов`язувалась із побоюванням зашкодити дітям, стосунки із якими припинились, в тому числі, внаслідок поведінки позивача.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову.

Судом встановлено наступні обставини.

Сторони по справі перебували в шлюбі з 02.06.2006 року.

Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано, з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини доходів.

Станом на 01.11.2019 року заборгованість зі сплати аліментів становила 54 488,97 грн. Відповідачем 24.12.2019 року здійснено часткову оплату заборгованості в сумі 10 200,00 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За положеннями ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Враховуючи особливості правовідносин, що склались, суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

Визначаючи, чи є захід по втручанню у права відповідача «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, враховує, що поняття ухилення від виконання батьківських обов`язків є «оціночним» і підлягає дослідженню в даному випадку з урахуванням сукупності чинників і факторів.

Пояснення допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за загальним змістом зводились до того, що відповідач не спілкується із дітьми протягом багатьох років. Позивач проживає однією сім`єю із чоловіком, якого діти сприймають як батька та називають «татом» серед свого оточення.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що дійсно, на протязі декількох років проживає спільно із позивачем однією сім`єю, займається вихованням дітей.

За положеннями ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Опитана судом неповнолітня ОСОБА_3 , 2006 року народження, пояснила, що бачила батька декілька тижнів тому до судового засідання під час вирішення між ним та її матір`ї побутових справ, не спілкувалась, до цього не бачилась декілька років.

На уточнююче запитання суду з приводу того, чи має неповнолітня бажання зустрічатись та спілкуватись із батьком в подальшому, дитина повідомила про відсутність такого бажання.

Опитана ОСОБА_4 , 2012 року народження, вказала, що не бачилась з батьком давно, не спілкується, в тому числі під час судового розгляду.

Надаючи оцінку всім дослідженим доказам, суд приходить до висновку, що характер оточуючих обставин, побутових та сімейних умов проживання дітей на час вирішення спору виявляє повноцінні сімейні відносини, вказує на відносно сталий та сформований тип світогляду неповнолітніх дітей щодо оцінки інших осіб - відповідача з одного боку, позивача та ОСОБА_9 з іншого, серед яких, в свою чергу, неповнолітні усвідомлюють себе у нерозривному зв`язку як сім`єю.

У суду не має підстав відхиляти думку опитаних дітей як таку, що може не відповідати їх інтересам, які є пріоритетними для суду при вирішення даного спору.

Суд звертає увагу, що дослідження причин формування відповідного відношення до батька не може бути обставиною для з`ясування, крім того, судом не отримано доказів на підтвердження відповідності інтересам дітей встановленого «нейтрального» відношення відповідача до виконання обов`язків в подальшому.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що він би хотів виправити помилки, розпочати спілкування із дітьми за умови, коли позивачем не будуть чинитись перешкоди.

Відповідаючи на запитання суду ОСОБА_2 пояснив, що під час судового провадження з дітьми не спілкувався, оскільки не знає, в який спосіб розпочати таке спілкування без шкоди для дітей.

За переконанням суду, наведена позиція не може свідчити про дійсну зацікавленість особи як у формальному спілкуванні, так і в реальному прояві батьківських обов`язікв у вигляді виховання, піклування та утримання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом встановлено, що відповідач не звертався до органу опіки та піклування або до суду з метою вирішення питання визначення порядку участі у вихованні дітей. Не намагалась також реалізувати свої права на спілкування із онуками свідок ОСОБА_10 - мати відповідача. Особа пояснила, що вона не буде «бігати» за виниклого відношення до неї, та її сина.

У виниклому спорі інтереси дітей у вигляді закріпленого сімейного оточення переважатимуть над інтересом відповідача у поновленні втрачених зв`язків, який, крім іншого, не є підтвердженим на час розгляду справи та є уявним на майбутнє.

Позбавлення батьківських прав є необхідним, оскільки забезпечуватиме продовження сталого і звичного способу життя дітей, відтворюватиме їх думку.

Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки і піклування від 15.07.2020 року, що затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради за № 826, визнано за доцільне позбавити батьківських прав відповідача.

Суд приймає вказаний висновок як належний та допустимий доказів, підстави для його відхилення відсутні.

Порушення з боку повноважних осіб органу топіки та піклуванні при дослідженні спору та виготовленні висновку судом не встановлені.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи винятково з інтересів неповнолітніх та враховуючи наявність факту ухилення відповідача від свого обов`язку виховувати та утримувати дітей, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 164, 165 СК України, ст.ст. 141, 258-273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 , відносно доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Повний текст судового рішення буде виготовлено 15.09.2020 року.

Суддя : Д.М.Лєдньов