Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 р. м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Писанець Н.В.,

за участю

секретаря судового засідання Гурової Л.Л.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу 235/5732/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу

в с т а н о в и в:

21.11.2019 року до Волноваського районного суду від Красноармійського міськрайонного суду надійшли матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 4000 доларів США.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 18.06.2019 року позивач надав відповідачу позику у розмірі 4000 доларів США, що підтверджується оригіналом розписки від 18.06.2019 року, яка знаходиться у позивача. Час повернення позики до 20.06.2019 року. Оригінал розписки написаний та підписаний власноручно відповідачем. Станом на дату подачі позову відповідач кошти позивачу не повернув. Тому звернувся до суду та просить позов задовольнити.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31.10.2019 року цивільну справу вирішено передати за підсудністю на розгляд до Волноваського районного суду Донецької області.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 27.11.2019 року відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом встановлено, що 18 червня 2019 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику у розмірі 4000 доларів США, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою.

Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором.

У встановлений договором позики строк - 20 червня 2020 року, грошові кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) доларів США відповідачем позивачу повернуті не були і докази цього у матеріалах справи відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, оцінюючи докази з точки зору достовірності у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити в межах заявленої до стягнення позивачем суми в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 14 вересня 2020 року), стягнувши з відповідача суму заборгованості за договором позики в розмірі 111 601,20 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 гривень.

Керуючись вимогами ст.ст. 5,10,142,263-265,272 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість у розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США, що еквівалентно у національній одиниці гривні станом на 14 вересня 2020 року становить 111 601(сто одинадцять тисяч шістсот одну гривню) 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Писанець