У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03.09.2020 року м.Мостиська

єун 448/1183/16-ц

провадження №6/448/23/20

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Рушеляк Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська заяву представника заявника адвоката Тиндика Романа Володимировича про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України по цивільній справі ЄУН 448/1183/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики, -

учасники справи:

заявник ОСОБА_2 ,- не з`явився,

представника заявника - адвокат Тиндик Р.В.,

стягувачка ОСОБА_1 ,

заінтересована особа головний державний виконавець Мостиського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Бідак О.Є. не з`явилася

встановив:

Представник заявника адвокат Тиндик Роман Володимирович 25.08.2020 р. звернувся в суд з заявою про скасування ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначив, що ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 04.04.2018 року обмежено заявника у праві виїзду за межі України. Суд виходив з того, що на примусовому виконанні перебуває рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 , заборгованості за договором позики у розмірі 71 937 грн.; боржником не здійснювалось будь-яке погашення заборгованості на користь стягувача ОСОБА_1 ; державним виконавцем було встановлено, що майно боржника на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості не виявлено; суд посилався на те, що незастосування заходів щодо забезпечення виконання виконавчого документу може унеможливити його виконання; що ОСОБА_2 ухиляється від виконання судового рішення.

Наполягає, що на даний час ОСОБА_2 , являється пенсіонером, і йому призначена пенсія по інвалідності 2-ї групи загальне захворювання, а також хворіє гіпертонічною хворобою 3 ступеня, діагноз інфаркт рецидуючий перебіг, в результаті чого перебував на стаціонарному лікуванні в Львівському обласному клінічному лікувально-діагностичному центрі та переніс операцію.

Стверджує, що ОСОБА_2 , не працює, нерухомістю, земельними ділянками чи транспортним засобом не володіє, єдиним джерелом доходу для нього являється призначена пенсія по інвалідності.

Крім цього, наголошує, що ОСОБА_2 потребує постійного лікування і медикаментозного втручання, має «карту поляка», яка серед іншого дає можливість отримати безкоштовне лікування в Республіці Польща, адже в Україні матеріальної змоги лікуватись немає.

Просить суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України щодо гр. ОСОБА_2 , так як останній не ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань та у відповідності до вимог закону з нього проводиться відрахування на користь кредитора з пенсії.

В судове засідання заявник не прибув, однак його представник адвокат Тиндик Р.В. заяву підтримав в повному обсязі, просить суд її задовольнити.

Стягувач ОСОБА_1 , в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечила, покликаючись на письмові заперечення, які містяться в матеріалах справи.

Заінтересована особа - головний державний виконавець Мостиського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Бідак О.Є. в судове засідання не прибула, однак через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника Мостиського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів).

Суд, розглянувши заяву представника боржника адвоката Тиндика Р.В. межах заявлених вимог, заяву головного державного виконавця Мостиського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) про судовий розгляд у її відсутності та заяву стягувача ОСОБА_1 про заперечення заяви, враховуючи повідомлення інших учасників справи щодо участі у судовому засіданні, вивчивши матеріали цивільної справи №448/1183/16-ц, провадження №2/448/35/17, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

За положеннями ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Отже, аналіз зазначених правових норм і роз`яснення Пленуму Верховного Суду України дають можливість зробити висновок про те, що підставою для скасування заходів забезпечення позову можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо.

Із заяви до Мостиського районного суду Львівської області про скасування обмеження виїзду за кордон, як заходу забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та матеріалів цивільної справи №448/1183/16-ц, провадження №2/448/35/17, вивченої судом при прийнятті рішення у справі, встановлено, що 26.09.2016 року ОСОБА_1 , звернулася у Мостиський районний суд Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 71 937грн. на підставі укладеного 10.10.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договором позики грошових коштів. Позивач передав позичальнику грошові кошти в розмірі 71 937 грн. Відповідач не виконав свого обов`язку за договором позики щодо сплати грошових зобов`язань позичальника за договором позики грошових коштів. 26.07.2017 року судом постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_2 , заборгованості за договором позики у розмірі 71 937 грн. з вирішенням питання відшкодування судових витрат. 04.04.2018 року суд виніс ухвалу про забезпечення позову у виді тимчасового обмеження відповідача боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання покладених на нього зобов`язань, згідно виконавчого листа Мостиського районного суду №448/1183/16-ц, виданого 19.09.2017 року.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Твердження представника заявника, що ОСОБА_2 хворіє на гіпертонічну хворобу 3 ступеня підтверджується Випискою №4131 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний лікувально-діагностичний кардіологічний центр» Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації та знаходився на обстеженні з 04.09.19року по 26.09.2019 року.

Таким чином, через обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_2 , позбавлений можливості отримати належне безкоштовне лікування за кордоном у Республіці Польща.

Між тим, згідно до ч.5 ст.441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасово обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну" громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п.8).

Відповідно ст.13 Загальної декларації прав людини та ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права визначено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Згідно п. 5 ч.1, ч. 2ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов`язання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Стягувачкою ОСОБА_1 , не надано доказів, які б свідчили про те, що боржник ОСОБА_2 , свідомо ухиляється від виконання рішення суду, зокрема, можливість останнього добровільно його виконати. Також не надано доказів того, що виконавцем вжито всіх необхідних заходів для примусового виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено заходи примусового виконання рішень.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи зокрема випискою з медичної картки ОСОБА_2 , він хворіє на гіпертонічну хворобу 3 ступеня, потребує постійного лікування та медикаментозного втручання за кордоном.

Доказів, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_2 має намір ухилитися від виконання рішення суду шляхом залишення території України, відсутні.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що заяву адвоката Тиндика Романа Володимировича подану в інтересах заявника ОСОБА_2 , слід задовольнити, як обґрунтовану.

Керуючись ст.ст.259-261 ЦПК України, суд -

постановив:

Заяву адвоката Тиндика Р. В., подану в інтересах заявника ОСОБА_2 , про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України по цивільній справі єун448/1183/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , встановлене ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 04.04.2018 року у цивільній справі №448/1183/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалу для належного виконання направити до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної Служби України КОД ЕДРПОУ 37996391, Адміністрації Державної Прикордонної Служби за адресою: 01601 м. Київ, Шевченківський район, вул. Володимирська, буд.26.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження відповідної ухвали суду.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю.Б. Білоус

Ухвала набрала законної сили « » 2020р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Повний текст ухвали виготовлено 04.09.2020 року.