Справа № 624/619/20
провадження №2-з/624/7/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2020 року суддя Кегичівського районного суду Харківської області Крапівка Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Рояківка» про витребування земельної ділянки у зв`язку із закінченням строку договору оренди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом до приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Рояківка» про витребування земельної ділянки у зв`язку із закінченням строку договору оренди. В обґрунтування позову зазначає, що 16 березня 2010 року між сторонами був укладений договір оренди земельної ділянки площею 4,63 га, що належить позивачу на підставі державного акту на право власності серії Р2 №775170. Строк договору визначений у його п.8, та становить 10 років. Дія договору, згідно з п.38 договору, припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Сторони погодили, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. 30 вересня 2019 року позивач направила до відповідача заяву про відсутність наміру продовжувати надавати земельну ділянку в оренду. В жовтні 2019 року позивач отримала відповідь про те, що договір був зареєстрований в Реєстраційній службі Кегичівського районного управління юстиції Харківської області від 06 лютого 2014 року, підстав для зміни або розірвання договору оренди не має. У зв`язку із тим, що відповідач у добровільному порядку не повернув земельну ділянку, тому за захистом своїх прав позивач змушена звернутись до суду з указаним позовом про захист речових прав власника нерухомого майна.

17.09.2020 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення заявленого вище позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :08:005:0032 розміром 4,63 га, що розташована на території Рояківської сільської ради Кегичівського району Харківської області та належить позивачу на праві власності. Також просить заборонити відповідачу у справі вчиняти будь-які дії щодо володіння, користування та розпорядження вищевказаною земельною ділянкою, після збирання врожаю восени 2020 року. Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, оскільки існує об`єктивна загроза того, що відповідач після збирання врожаю восени, виорає її та буде підготовлювати до весняних посівів і взагалі засіє спірну земельну ділянку.

Дослідивши матеріали заяви, суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

П. 4 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», наголошує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Встановлено, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у виді заборони вчинення певних дій щодо земельної ділянки, яка є предметом спору.

Між сторонами дійсно виник спір з приводу об`єкта нерухомості, яким є земельна ділянка з кадастровим номером :08:005:0032, розміром 4,63 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в адміністративних межах Рояківської сільської ради Кегичівського району Харківської області, яка на праві власності належить позивачу ОСОБА_1 та на підставі договору оренди землі від 16 березня 2010 року передана строком на 10 років ПОСП «Рояківка».

Предметом спору є витребування земельної ділянки у зв`язку із закінченням строку договору оренди.

Звертаючись із заявою, заявник вказала причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, зазначила обставини, які вказують на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити поновлення оспорюваних прав позивача. Існує ризик обробітку відповідачем земельної ділянки, яка є предметом спору. За наявності такого ризику виникають потенційні труднощі у подальшому щодо своєчасного поновлення прав позивача, за захистом яких вона звернулася, та повернення майна, яке є предметом оренди.

Наявне достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Невжиття заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, створить перешкоди у поновленні прав позивача, зробить неможливим ефективний захист прав через судову тяганину та значні витрати.

Враховуючи пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом спору, наявність обставин, які свідчать про можливість утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення позову, застосування заходів забезпечення позову є доцільним.

Забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Заява про забезпечення позову є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову у виді встановлення заборони на вчинення тих чи інших дій стосовно такої ділянки. Вказаний вид забезпечення позову, який просить застосувати заявник, відповідає вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Що стосується заявлених вимог в частині накладення арешту на земельну ділянку, то суд вважає, що позивачем не обґрунтована наявність підстав для вжиття такого способу забезпечення позову. При цьому суд виходить з того, що забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою забезпечення реалізації в майбутньому задоволених вимог позивача (заявника). Обраний позивачем вид забезпечення має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. Враховуючи виниклі спірні правовідносини між сторонами суд вважає, що накладення арешту на земельну ділянку є занадто обтяжливим видом забезпечення позову в першу чергу для самого позивача, який є законним власником земельної ділянки, що ніким не оспорюється. Цілком достатнім засобом юридичного захисту в даному випадку буде накладення заборони на вчинення відповідних дій відповідачем щодо володіння, користування та розпорядження земельної ділянки.

За таких обставин підстав для задоволення клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову у справі в частині накладення арешту на нерухоме майно, суд не вбачає.

За змістом ч. 7 ст. 153, ч. 6 ст. 154 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно з ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Перелік випадків у яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч. 3 ст. 154 ЦПК України є вичерпним.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом (ч. 4 ст. 154 ЦПК України).

Враховуючи те, що обраний заявником спосіб забезпечення позову дозволяє належним чином захистити майнові інтереси всіх осіб, а також відсутність обставин визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

За правилами статті 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. ст. 149-154, 157, 158, 353 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Рояківка» про витребування земельної ділянки у зв`язку із закінченням строку договору оренди задовольнити частково.

Заборонити Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству «Рояківка» (код ЄДРПОУ № 31440805) після збирання врожаю восени 2020 року вчиняти дії щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :08:005:0032, площею 4,63 га, розташованій в адміністративних межах Рояківської сільської ради Кегичівського району Харківської області, призначеній для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належній ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності серії Р2 № 775170.

Роз`яснити позивачу положення статті 159 ЦПК України, за якими у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали надіслати Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству «Рояківка» для виконання, ОСОБА_1 для відома.

Роз`яснити відповідачу, що особи, винні в порушенні заходів забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання в строк, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Суддя Т.В. Крапівка