Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/156/20

24 вересня 2020 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Круль І.В.

за участю:

секретаря судового засідання Дроздюк І.В.

представника третьої особи Поповича П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - прокуратура Івано-Франківської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним судовим рішенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду пред`явивши позов до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним судовим рішенням.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що обіймав посаду сільського голови с. Підгір`я Богородчанського району Івано-Франківської області. 24 квітня 2012 року в приміщенні службового кабінету співробітниками МВС та прокуратури області в присутності понятих, під відеозапис, було виявлено та офіційно вилучено документи. Без належного оформлення процесуальних документів його було незаконно поміщено під охороною співробітників МВС в ізолятор інфекційного відділу Богородчанської ЦРЛ, де без його згоди та згоди родини з ним проводили незрозумілі медичні маніпуляції. 25 квітня 2012 року відносно нього порушено кримінальну справу №333580 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, 27 квітня 2012 року його офіційно затримали, 07 травня 2012 року постановою Івано-Франківського міського суду йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Івано-Франківському СІЗО. 07 травня 2012 року та 23 травня 2012 року було проведено обшуки та вилучено документи в Підгірській сільській раді та в Богородчанській РДА. 27 травня 2013 року вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області його засуджено, а 30 січня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області даний вирок скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд в новому складі суду. 07 березня 2014 року постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області обраний йому запобіжний захід змінено з тримання під вартою на заставу та в залі суду звільнено з-під варти. 26 травня 2014 року постановою суду кримінальну справу направлено прокурору для організації додаткового розслідування. 31 серпня 2015 року йому пред`явлено обвинувачення в отриманні та прийнятті в службовому кабінеті Підгірської сільської ради неправомірної вигоди та у службовому підробленні.

Вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року його засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності строком на 1 рік; за ч. 3 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців 28 днів із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності. Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 24 квітня 2012 року по 07 березня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2016 року вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року залишено без змін. Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 липня 2018 року вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2016 року змінено - зменшено призначене за ч. 3 ст. 368 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності строком на 2 роки, з конфіскацією майна, яке є його власністю. Вказує, що строк його перебування під вартою в слідчому ізоляторі перевищує покарання, визначене касаційною інстанцією, в зв`язку з чим просить стягнути 55500,00 гривень як компенсацію моральної шкоди, заподіяної психічними стражданнями, розчаруванням та незручностями, спричиненими триманням під вартою в слідчому ізоляторі понад строк покарання, визначений судом. Розмір моральної шкоди визначає у співвідношенні із заробітною платою суддів першої та апеляційної інстанцій за 2016 рік, які постановили неправосудні судові рішення, з урахуванням індексів інфляції в 2017-2019 роках.

Ухвалою від 11 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним судовим рішенням залишено без руху.

Ухвалою від 18 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою від 24 червня 2020 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача прокуратуру Івано-Франківської області.

Ухвалою від 12 серпня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзив на позов суду не подав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - прокуратура Івано-Франківської області подала суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що доводи ОСОБА_1 щодо заподіяння йому моральної шкоди, в порушення вимог чинного законодавства, належним чином не обґрунтовані, а також до позову не долучено письмових доказів на підтвердження цих доводів.

В судовому засіданні представник третьої особи просив в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення учасників справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 366 КК України та ч.3 ст.368 КК України, та призначено покарання: - за ч.1 ст.366 КК України - 1 (один) рік обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності на 1 рік. Відповідно до ст.ст. 49; 74 КК України, звільнено ОСОБА_1 від покарання у зв`язку з закінченням строку давності; - за ч.3 ст. 368 КК України - 3 (три) роки 8 місяців 28 днів позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності на два роки з конфіскацією майна, на підставі ст. 69 КК України. Зараховано ОСОБА_1 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 24 квітня 2012 року по 07 березня 2014 року (1 рік 10 місяців та 14 днів) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та вважати таким, що відбув основне покарання.Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 липня 2018 року вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2016 року щодо ОСОБА_1 змінено. Зменшено ОСОБА_1 призначене за ч. 3 ст. 368 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності строком на 2 роки, з конфіскацією майна, яке є його власністю. В решті судові рішення залишено без зміни.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 судом не було роз`яснено порядок поновлення порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди відповідно до норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», тому позивач правомірно звернувся з такими вимогами в судовому порядку.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.ст. 15,16 ЦК України вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закону № 266/94 ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону № 266/94 ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно зі ст. 3 Закону № 266/94 ВР, у разі незаконного засудження громадянинові відшкодовується: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62).

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та розмір такої шкоди, яку ОСОБА_1 визначив у розмірі 55500,00 грн, позивач посилається на «середньозважений розмір заробітної плати» суддів, які розглядали його справу ( Гутича П.Ф. , Гандзюка В.П. , Васільєва О.П. , Кавацюка М.Ф. за 2016 рік) із врахуванням індексу інфляції за 2017-2019 роки, оскільки «надстроковим» перебуванням під вартою у слідчому ізоляторі внаслідок незаконного застосування кримінального та кримінально-процесуального законодавства судами першої та апеляційної інстанцій йому була заподіяна значна моральна шкода, яка виразилась в душевних стражданнях, муках, тривозі, страху, занепокоєнні, стресі, розчаруванні і відчутті несправедливості.

Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Судом встановлено та знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, що вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року, який залишений без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2016 року зараховано ОСОБА_1 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 24 квітня 2012 року по 07 березня 2014 року (1 рік 10 місяців та 14 днів) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та вважати таким, що відбув основне покарання.

Відповідно до ст. 73 КК України строк покарання обчислюється відповідно в роках, місяцях та годинах, проте судом першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, тому постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 липня 2018 року вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2016 року щодо ОСОБА_1 змінено - зменшено ОСОБА_1 призначене за ч. 3 ст. 368 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності строком на 2 роки, з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Отже, ОСОБА_1 відбув покарання у виді позбавлення волі 3 роки 8 місяців 28 днів, тобто на 28 днів більше, ніж визначено судовим рішенням касаційної інстанції, яке є остаточне.

Згідно ч.ч.5, 6 ст. 4 Закону № 266/94 ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону № 266/94 ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до п. 14 цієї постанови відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

На час розгляду справи, відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», мінімальну заробітну плату з 1 січня встановлено у місячному розмірі 4723 гривні.

Згідно ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 (п.1 - заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; п. 3 - штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; п. 4 -суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; п.5 - моральна шкода) статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Суд, з`ясувавши доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідивши надані в розпорядження суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості, вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь 5000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним судовим рішенням.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 258-259 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - прокуратура Івано-Франківської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним судовим рішенням, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 5000,00 (п`ять тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним судовим рішенням, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2020 року.

Головуюча І.В. Круль