11 вересня 2020 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Якуші Н.В.
за участю секретаря судових засідань Петрової Ж.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної завданої внаслідок залиття квартири,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
10 грудня 2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 46 088,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є мешканцем квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач по справі - ОСОБА_2 є власником квартири за адресою АДРЕСА_2 , що знаходиться над квартирою позивача. Вказав, що квартира є власністю його батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але зараз і доволі тривалий час він проживає зі своєю родиною, а також несе фінансове забезпечення, пов`язане з її належним станом. Зазначив, що 31 грудня 2016 року відбулося залиття його квартири, а саме було залито стелю, стіни, відкоси, підлогу та пошкоджено електропроводку. Відповідно до акту обстеження від 03 січня 2017 року, складеного працівниками КП «Жилкомсервіс» Київського району ділянки №16 залиття квартири позивача відбулося з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 та сталось внаслідок необережного погодження з вогнем. Одразу після пожежі відповідач зник з місця проживання. Іноді з`являлась його мати та на питання про відшкодування збитків вона відповідала, що грошей не має і де на той час знаходився відповідач вона не знала. Крім того, в усній формі з нею було досягнуто домовленості що коли вони зроблять ремонт в квартирі відповідача та здадуть її в оренду, то можливо будуть виплачувати якісь кошти на відшкодування шкоди по затопленню його квартири. Також, з причин невірного підключення відключеного водопостачання в квартирі відповідача, або з інших причин, відбулося повторне затоплення квартири, про що свідчить «Акт обстеження» від 23 березня 2017 року, складеного працівниками КП «Жилколмсервіс» Київського району, ділянки №16. За майже три останні роки ніякого відшкодування збитків по цим двом затопленням не від відповідача, не від його родини не поступало. Згідно з «Актом про пожежу» від 31.12.2016 року комісії 27 ДПРЧ ГУ ДСНС України в Харківській області Рибалка В.В. від 31.12.2016 року та враховуючи висновок ст. дільничного сектору превенції патрульної поліції Київського ВП ГУ НП в Х/о Некрасова О.А. від 04.01.2017 року винуватцями пожежі вважаються мешканці квартири - відповідач та його співмешканка. Причиною пожежі стало необережне поводження з вогнем в стані алкогольного сп`яніння та паління в ліжку. Вказав, що відповідач своїм недбалим ставленням до вимог пожежної безпеки порушив п.6 ст.55 Кодексу цивільного захисту України. Згідно з оцінкою експертної компанії ТОВ «Промексперт» матеріальні збитки по двом затопленням становлять 46 2088,00 грн.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 від 16 грудня 2019 року відкрито загальне позовне провадження по цивільній справі.
07.04.2020 року відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями на підставі звільнення з посади відповідно до п.2.3.50 Положено про АСДС винятково, у разі коли суддя у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи (рішення Вищої ради правосуддя №848/0/15-20 від 26.03.200 року «Про звільнення ОСОБА_5 з посади судді у відставку» цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної завданої внаслідок залиття квартири розподілена в провадження судді Якуші Н.В.
ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_1 надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення по спарві.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надав. У відповідності до приписів ч. 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином .
Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Як вбачається з матеріалів справи, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.09.2020 року (а.с.75).
Згідно акту від 07.08.2020 року судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 з березня 2017 року по теперішній час мешкає ОСОБА_1 , позивач у справі разом із родиною (а.с.68).
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.12.2019 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований відповідач у справі - ОСОБА_2 .
Відповідно до акту обстеження від 03.01.2017 року, складеного КП «Жилкомсервіс» Київського району, ділянка №16 вбачається, що однокімнатна квартира АДРЕСА_1 розташована на 4 поверсі в другому під`їзді. В кімнаті площею 18,5 кв.м. на шпалерах на стелі та стінах патьоки брудного кольору, лінолеум і під ним плита мокрі, на кухні площею 7,9 кв.м на стелі рижі плями. В квартирі відсутнє освітлення, залиття відбулося з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 . В даній квартирі відбулося займання (необережне поводження з вогнем) -а.с.5.
Відповідно до акту обстеження від 23.03.2017 року, складеного КП «Жилкомсервіс» Київського району, ділянка №16 вбачається, що 16.03.2017 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 з вищевказаної квартири АДРЕСА_2 . В результаті залиття квартири АДРЕСА_1 в кухні та сан. вузлі шпалери частково відслоїлися від штукатурного шару (а.с.6).
Згідно з «Актом про пожежу» від 31.12.2016 року комісії 27 ДПРЧ ГУ ДСНС України в Харківській області Рибалка В.В. вбачається, що причиною пожежі 31.12.2016 року стало необережне поводження з вогнем в стані алкогольного сп`яніння та паління в ліжку. Також, відповідно до Звіту про пожежу вбачається, що внаслідок пожежі знищено: внутрішнє облицювання стін та стелі житлової кімнати, 2 шафи, 2 дивана, 2 стола, телевізор, мобільний телефон, двері та вікно між балконом і кімнатою, домашні речі та інше майно мешканців квартири (гр.. ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ) та пошкоджено: закопчено стін та стелю кухні, прихожої, закопчено меблі кухні, пошкоджено балконне вікно та домашні речі і інше майно мешканців квартири. Зазначено, що на момент прибуття на місце пожежі мешканці квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_7 знаходились в стані алкогольного сп`яніння, були виявлені сліди неодноразового паління в квартирі (а.с.9-10).
Відповідно до висновку ст. дільничного сектору превенції патрульної поліції Київського ВП ГУ НП в Х/о Некрасова О.А. від 04.01.2017 року винуватцями пожежі вважаються мешканці квартири. Причиною пожежі стало необережне поводження з вогнем в стані алкогольного сп`яніння та паління в ліжку (а.с.11).
V. Норми права, що підлягають застосуванню.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.
Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.
Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення.
Частиною 1 ст. 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2018 року у справі справа № 759/4781/16-ц, провадження № 61-9338св18, дотримуючись зазначеної правової позиції, дійшов висновку, що з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
З наведеного убачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.
Відповідач не скористався своїми правами, передбаченими нормами ЦПК України та не надав до суду докази відсутності своєї вини у заподіянні шкоди.
VІ. Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене, в судовому засіданні доведено, що саме з вини відповідача відбулось залиття квартири, в якій мешкає позивач, тому спричинена матеріальна шкода підлягає стягненню на користь позивача в розмірі визначеного звітом про оцінку майна.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
V. Судові витрати.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268,280 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної завданої внаслідок залиття квартири - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , мешкає за адресою АДРЕСА_1 ) спричинені залиттям квартири майнові збитки у сумі 46 088 (сорок шість тисяч вісімдесят вісім) грн.. 00 коп
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , мешкає за адресою АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , мешкає за адресою АДРЕСА_1 ).
Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення складено 11.09.2020 року.
Суддя