Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Номер провадження 2/229/1104/2020

Справа № 229/2739/20

23 вересня 2020 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Лебеженка В.О.,

за участю секретаря

судового засідання Слободкіної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

До Дружківського міського суду Донецької області звернулася позивачка ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням .

У позовній заяві зазначено, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В зазначеному будинку зареєстровані, окрім неї, ще відповідач - ОСОБА_2 , який є її сином.

З 2013 року відповідач ОСОБА_2 , не мешкає за вказаною адресою.

На даний час у будинку проживає вона одна. Вона сплачує плату за комунальні послуги, які нараховуються в тому числі і на відповідача. Призначення субсидії на оплату комунальних послуг здійснюється з врахуванням реєстрації відповідача, що унеможливлює отримання субсидії. У зв`язку з тим, що у будинку зареєстрований відповідач, у неї виникли труднощі щодо реалізації свого права власності.

ОСОБА_2 не є власниками чи співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , майже сім років не проживає у будинку, його особисті речі в будинку відсутні.

Відповідач самостійно визначився зі своїм іншим місцем мешкання.

Просить усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання відповідачіатакими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена. Однак, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити.

В судове засіданні відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про місце, дату, час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

При цьому, рекомендовані відправлення з копією позовної заяви, додатками до неї та судовою повісткою про явку до суду 26 серпня 2020 року, 23 вересня 2020 року на ім`я відповідача ОСОБА_2 , який був йому направлений за його зареєстрованим місцем проживання, повернуті до суду з причини "адресат відсутній за вказаною адресою". Можливості сповістити відповідача за допомогою інших засобів зв`язку відсутні.

Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Шевченко проти України" від 26.04.2007 року, заява № 8371/02).

Тобто, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином про дату, місце та час розгляду справи, причина неявки відповідача є неповажними, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, керуючись принципом верховенства права суд дійшов до таких висновків.

У відповідності до ст.ст. 13, 82 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права (ст.16 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Орлівської сільської ради та витягом з Державного реєстру реових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5, 6).

Довідкою виконавчого комітету Орлівської сільської ради, підтверджується реєстрація відповідача ОСОБА_2 у зазначеному житловому будинку (а.с.7).

Судом встановлено, що відповідач був зареєстровані у житловому будинку позивачки, як члени сім`ї, оскільки є її сином (а.с.11).

Фактично, в зазначеному житловому будинку відповідач не мешкає з 2013 року, що підтверджується актом про обстеження будинку (а.с.8).

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, суд вважає, що відповідач втратив право користування житлом у будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки за вказаною адресою він відсутній без поважних причин більше терміну, визначеного ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Суд вважає, що реєстрація відповідача в зазначеному будинку, створює перешкоди в користуванні позивачкою власністю. Відповідач покинув будинок добровільно, перешкод у користуванні бдуинком з боку позивачки не відбувалося.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, у суду є всі законні підстави для задоволення позовних вимог.

На підстав вищевикладеного та керуючись ст. ст.2, 10, 12, 13, 81-83, 259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та володіння житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено позивачем до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд шляхом подання в 30денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Дружківським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23 вересня 2020 року.

Суддя: В.О.Лебеженко