Справа № 138/651/20
Провадження № 22-ц/801/1647/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 рокуСправа № 138/651/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Панасюка О. С., Шемети Т. М.,

за участі секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 01 червня 2020 року у м. Могилів-Подільському суддею цього суду Цибульським О. Є. , дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи його тим, що позивач на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло від 03 листопада 1986 року є власником буд. АДРЕСА_1 , у якому разом з ним проживає і зареєстрована його донька з сім`єю, а також зареєстрований, але не проживає більше двох років його син - ОСОБА_2 . Відповідач проживає разом з ОСОБА_4 , з якою не перебуває у зареєстрованому шлюбі, та їхніми дітьми в будинку АДРЕСА_1 , а факт реєстрації з позивачем використовує для проникнення до його будинку з метою вчинення крадіжок майна та уникнення відповідальності за скоєне.

У 2018-2019 роках позивач та його донька безліч разів зверталися до Могилів-Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області (далі - Могилів-Подільський ВП ГУНП у Вінницькій області) із заявами про вчинення відповідачем домашнього насильства та викрадення особистого майна, проте працівники поліції притягнути його до відповідальності не можуть у зв`язку з тим, що він зареєстрований в будинку і має право на вхід до господарства, а на викрадені речі немає офіційних документів, тому не можливо встановити кому вони належать.

27 вересня 2019 року працівниками Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області винесено відносно ОСОБА_2 терміновий заборонний припис, проте він відмовився в ньому розписатися в присутності свідків. На усні попередження працівників поліції та сільської ради відповідач не реагує.

Пославшись на викладене та на те, що факт реєстрації відповідача в домоволодінні позивача є перешкодою в реалізації останнім прав власника житлового будинку, ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 червня 2020 року позовні вимоги задоволено, визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить його скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначив, що оскаржуване відповідачем рішення вважає законним, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житло від 03 листопада 1986 року ОСОБА_1 є власником буд. АДРЕСА_1 (а. с. 7).

19 листопада 2018 року Могилів-Подільським ВП ГУНП у Вінницькій області надано відповідь на адвокатський запит про те, що 21 серпня 2018 року, 05 листопада 2018 року, 06 листопада 2018 року, 07 листопада 2018 року ОСОБА_5 зверталась з повідомленнями про те, що її брат ОСОБА_2 та його співмешканка ОСОБА_4 погрожують фізичною розправою батькові - ОСОБА_1 та створює йому нестерпні умови для проживання (а. с. 12).

07 травня 2019 року Могилів-Подільським ВП ГУНП у Вінницькій області надано відповідь на адвокатський запит про те, що ОСОБА_5 22 листопада 2018 року, 29 листопада 2018 року, 05 квітня 2019 року, 07 квітня 2019 року, 13 квітня 2019 року, 27 квітня 2019 року зверталась з заявами про те, що її брат ОСОБА_2 та його співмешканка ОСОБА_4 винесли її речі з будинку, вчиняють протиправні дії відносно неї та викрали матеріальні цінності (а. с. 19).

27 вересня 2019 року працівниками Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області винесено відносно ОСОБА_2 терміновий заборонний припис стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 , яким вжито заходи стосовно кривдника, а саме: заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а. с. 10).

З характеристики від 06 листопада 2018 року № 2274 та характеристики від 13 червня 2019 року № 1061, виданих виконкомом Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, видно, що ОСОБА_2 , 1976 року народження, за період проживання на території сільської ради характеризується посередньо, спиртними напоями не зловживає, але неодноразово поступали на нього скарги в усній формі від батька ОСОБА_1 та сестри ОСОБА_5 , мав приводи в поліцію (а.с.27,28).

Відповідно до інформації від 23 жовтня 2019 року за № 1427, наданої виконкомом Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області на адвокатських запит, на ОСОБА_2 , 1976 року народження, до сільської ради неодноразово поступали скарги в усній та письмовій формі від батька ОСОБА_1 та сестри ОСОБА_5 стосовно його протиправних дій відносно батька та сестри, за що він неодноразово попереджувався, мав приводи в поліцію (а. с. 29).

Згідно виписки із погосподарської книги № 8 Яришівської сільської ради за період 2016-2019 роки № 1426 від 23 жовтня 2019 року та виписки із погосподарської книги № 8 Яришівської сільської ради за період 2016-2020 роки № 2275 у буд. АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 - голова двору; ОСОБА_5 - донька, ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 - зять, ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_7 - онук, ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_2 - син, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8-9).

17 березня 2020 року виконкомом Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області видано довідку № 81 про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 35).

01 червня 2020 року ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції пояснення (а. с. 50), у яких зазначив, що позовні вимоги не визнає у зв`язку з тим, що він не вчиняє домашнього насильства, оскільки проживає в іншому будинку. Проте, він не погоджується з доводами позивача, що він не проживає у спірному домоволодінні більше двох років, оскільки 28 травня 2020 року знаходився на території цього домоволодіння з метою відвідування гаража. Крім того, у спірному будинку залишилось його майно, а також майно його дітей (а. с. 50-51).

До апеляційної скарги ОСОБА_2 долучив довідку № 31 від 30 січня 2020 року про те, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 67), яка відповідно до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не приймається, оскільки відповідач суд першої інстанції письмово не повідомляв про об`єктивні причини неможливості надати цей доказ, клопотання про встановлення додаткового строку для його подання не заявляв, та, долучивши такий документ до апеляційної скарги, не заявив клопотання про прийняття нового доказу та не надав доказів неможливості його подання до місцевого суду з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Водночас, позивач до відзиву на апеляційну скаргу долучив довідку виконкому Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 978 від 31 серпня 2020 року про те, що ОСОБА_8 , 2010 року народження зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів батька - ОСОБА_2 , без згоди власника господарства - ОСОБА_1 , а фактично зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

За положеннями статті 47 Конституції України та статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплено положення про те, що громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до положень статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України та частини першої статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 644/13232/14-ц.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

На підставі викладеного вище, з урахуванням встановлених у справі обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у зв`язку з тим, що відповідач, який набув право на проживання у спірному будинку АДРЕСА_1 як член сім`ї позивача, втратив право користування ним, оскільки був відсутній (не проживав) у ньому без поважних причин понад один рік, а проживав за іншою адресою, що ним не заперечувалось як у поясненнях, поданих до суду першої інстанції, так і у апеляційному суді, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду не надав.

За таких обставин, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправомірно розглянув справу без участі ОСОБА_2 та його представника, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 08 квітня 2020 року отримав ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької від 25 березня 2020 року про відкриття провадження у справі, призначення справи до розгляду на 28 квітня 2020 року о 15 год. 00 хв. (а. с. 37, 40).

27 квітня 2020 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Токарєвим Олександром Тимофійовичем подано клопотання про відкладення розгляду справи (а. с. 41).

08 травня 2020 року адвокат Токарєв О. Т. отримав повістку про виклик до суду на ім`я ОСОБА_2 на 01 червня 2020 року для передання її останньому (а. с. 48).

Апеляційний суд звертає увагу, що за приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, оскільки як відповідач, так і адвокат Токарєв О. Т. про дату та час розгляду справи були повідомленні завчасно та належним чином, проте в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, правом на надання пояснень під час судового засідання та подання доказів не скористались, отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про розгляд справи без їх участі та за наявними у справі матеріалами.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

Т. М. Шемета

Повний текст постанови виготовлено 29 вересня 2020 року.