Справа № 521/4352/20 Провадження № 2/521/2229/20
20 серпня 2020 рокум. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Роїк Д.Я.,
при секретарі судового засідання - Коноваловій О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Одеської товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, -
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Одеська товарна біржа, про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.
Позивач зазначав, що 24.01.1995 року Одеською товарною біржою було зареєстровано Договір купівлі продажу нерухомого майна №6428 від 24.01.1995 року, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнати житловою площею 39,5 кв. м, загальною площею 55,9 кв. м, який укладено між ОСОБА_2 (продавець надалі відповідач) та ОСОБА_1 , (покупець надалі позивач). Відповідно до вказаного договору купівлі продажу продавець продав квартиру, а покупець купив вищезазначену квартиру. В подальшому, зазначений договір купівлі продажу був зареєстрований Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №339, стр. 102 кн. 4к.
В договорі зазначено, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає та під час укладення договору позивачу не було відомо, що зазначена угода повинна бути нотаріально посвідчена, оскільки відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода двома сторонами виконана у повному обсязі позивач виплатив відповідачу повну суму грошових коштів за квартиру і останній ніколи не пред`являв до позивача ніяких претензій.
Також позивач вказує, що на сьогоднішній день у зв`язку з тим, що даний договір не посвідчений нотаріально, вона не має можливості розпоряджатися її майном на власний розсуд. Місцезнаходження відповідача, в свою чергу, позивачу не відомо, а тому посвідчити зазначений договір нотаріально є неможливим.
Ухвалою суду від 25.03.2020 року позовну заяву залишено без руху.
08.04.2020 року на виконання ухвали суду представник ОСОБА_1 надала суду додаткові пояснення до позовної заяви.
Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 19.05.2020 року провадження у справі відкрито та ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 12.06.2020 року.
Ухвалою суду від 12.06.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте на адресу суду надійшла від його представника заява, відповідно до якої, він просить суд розглядати справу за його відсутності та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Оскільки зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідачки не відоме, тому відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України вона викликалась через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило.
Представник третьої особи -Одеської товарної біржи в судове засідання не з`явився, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином ,про причини неявки суд не сповістив.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Відповідно договору № 6428 купівлі-продажу нерухомого майна від 24.01.1995 року, зареєстрованого Одеською товарною біржою встановлено, що ОСОБА_2 яка є членом біржі зі статусом "Продавець" продала, а ОСОБА_1 , яка є членом біржі зі статусом "Покупець", придбала за ціною 369 610 800, 00 карбованців, квартиру під АДРЕСА_2 , яка складається з трьох кімнат житловою площею 39,5 кв. м, загальною площею 55,9 кв. м, корисною площею 55,0 кв. м.
Зазначений договір купівлі продажу зареєстрований Одеською товарною біржою і в подальшому був зареєстрований Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 339, стр. 102 кн. 4к, про що міститься відповідний штамп на біржовому договорі купівлі-продажу.
Згідно листа КП «БТІ» Одеської міської ради за вих. №02/20-01-2020 від 13.04.2020 року встановлено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи та запису в реєстраційній книзі 4к, стор. 102, р. №339 в комунальному підприємстві, станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно в АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору № 6428 купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Одеською товарною біржою 24.01.1995 року. Дата реєстрації 26.01.1995 року.
При вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 1995 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.
Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.
У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 153 ЦК Української РСР, було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.91 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України "Про товарні біржі".
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, суд приходить до висновку, що позивач на законних підставах набув право власності на придбане майно і не взмозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від нього, в зв`язку з чим вважає, що право власності позивача підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому задовольняє позов.
Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст.15, 16 ЦК України та ст.ст.1, 4, 5 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.
Суд вважає, що позивач позбавлений з урахуванням викладених причин розпорядитися належним їй майном, таким чином цей спір підлягає розгляду судом, а за результатами такого розгляду встановлено, що позов про визнання договору дійсним є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст.ст. 15-16, 319, 321, 392, 638, 655 ЦК України, 10, 11, 45, 57, 60, 61, 213, 215 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна №6428 від 24.01.1995 року, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 55,9 кв.м, корисна площа 55,0 кв.м., житлова площа 39,5 кв.м., укладений між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 , оформлений на Одеській товарній біржі і зареєстрований в Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю, реєстраційний №6428 від 24 січня 1995 року, а також в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі під № 339, сторінка № 102 , книга 4к від 26.01.1995 року
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 20.08.2020 року.

Суддя Д.Я. Роїк