Справа № 476/278/20
Номер провадження 2/489/2019/20
07 жовтня 2020 року місто Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Кокорєва В. В.,
за участю секретаря судового засідання Глубоченко О. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (далі - позивач) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - відповідачі) про стягнення боргу за кредитним договором
З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк та ОСОБА_2 уклали договір поруки б/н від 24.04.2007.
ТОВ «Вердикт Капітал» є правонаступником ПАТ «Укрсиббанк» у зобов`язанні внаслідок укладення договорів купівлі-продажу прав вимоги .
Через неналежне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором станом на станом на 22.04.2020 утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості становить 392 547,47 грн., з яких заборгованість за кредитом 115 185,98 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 231 488,40 грн. та заборгованість за відсотками з моменту відступлення права вимоги по дату розрахунку заборгованості 45 873,09 грн.
Позивач просить стягнути заборгованість 160 107,55 грн., з яких 10 382,75 грн. три відсотки річних, 34 538,82 грн. пеня нарахована за обліковою ставкою Національного банку України та 115 185,98 грн. заборгованості за тілом кредиту.
Представник позивача 07 жовтня 2020 року надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі відзиви на позов не надали, причини неявки суду не повідомили. Направлена на їх адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
Пунктом 1.2.2 кредитного договору встановлено, що позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 23.04.2014, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 12 цього договору.
Відповідно до пункту 1.3.1 за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до пункту 10.2 даного договору. У випадку якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому пунктом 10.2 даного договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором, в попередньому місяця.
Згідно пункту 2.1 кредитного договору у забезпечення виконання в повному обсязі усіх грошових зобов`язань позичальника за даним договором приймається застава транспортного засобу марки ЗАЗ-DAEWOO, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1 (а.с.11).
08.12.2011 між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого ПАТ «Укрсиббанк» відступив ПАТ «Дельта банк» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, в тому числі за вищевказаним кредитним договором (а.с.22-40).
Статтею 1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 546 ЦК України передбачено, що одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст. 553 ЦК України).
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис ч. 4 ст. 559 цього Кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22.08.2018 у справі № 2-1169/11).
Оскільки у договорі поруки строк припинення не був встановлений, тому виходячи із зазначеної вище норми права, слід дійти висновку, що початком спливу шести місяців є день настання строку виконання основного зобов`язання (23.04.2014). Таким чином, порука припинилася 24.10.2014.
За таких обставин, підстави для стягнення заборгованості з поручителя відсутні, тому позовні вимоги до поручителя задоволенню не підлягають.
Що стосується позовних вимог до позивальника, то згідно 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання з повернення кредитних коштів, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахування яких передбачено ч 2 ст. 625 ЦК України .
Позовна вимога про нарахування 3% річних за період з 22.04.2017 по 22.04.2020, виходячи із заборгованості по кредиту у розмірі 115 185, 98 грн. складає 10 382,75 грн. (115 185,98 х 3%/ 365 днів х 1097 днів) та підлягає задоволенню шляхом стягнення цієї заборгованості з відповідача ОСОБА_1 .
Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення пені, суд виходить з такого.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної у постанові від 31.10.2018 по справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, оскільки законодавством не передбачено можливість стягнення пені внаслідок прострочення виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів після строку кредитування (23.04.2014), позовна вимога про стягнення пені, нарахованої позивачем за період з 22.04.2019 по 13.03.2020 не підлягає задоволенню, оскільки не заснована на законі.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 3% річних у розмірі 10 382,75 грн. за прострочення грошового зобов`язання та 115 185,98 грн. заборгованості за тілом кредиту, а загалом у сумі 125 568,73 грн.
Однак, в порушення вимог ст. 137 ЦПК України, представником позивача не надано жодних доказів того, що у суму 200 000 грн., на підтвердження сплати якої надана копія квитанції входили послуги у розмірі 20 000 грн. з підготовки позову до ОСОБА_1 , а тому витрати на правничу допомогу задоволенню не підлягають.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 1255,68 грн.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 1255,68 грн. судового збору.
В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відмовити.
Інформація про учасників справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днівне подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - з моменту складення повного тексту рішення.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено - 12.10.2020.

Суддя В. В. Кокорєв