БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/2348/20, cправа № 361/2710/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«13» серпня 2020 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Телепи Т.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на користування житловим будинком,

в с т а н о в и в:

28 квітня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовується тим, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Нумерація будинку у подальшому була змінена на АДРЕСА_2 . У цьому будинку зареєстрований, однак не не проживає, колишній співмешканець власника будинку, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 24 квітня 2020 року № 467. Місце проживання відповідача ОСОБА_2 не відоме. Просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явилася. Від представника позивача ОСОБА_3 адвоката Мозгового О.О. до суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримуються. Проти заочного розгляду справи заперечення відсутні.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся за встановленим зареєстрованим місцем проживання.

Судом ухвалено провести розгляд справи у порядку, визначеному Главою 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 23 жовтня 2000 року за реєстровим номером 351, - житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Як видно із довідки виконкому Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 24 квітня 2020 року № 467, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у АДРЕСА_1 із 24 жовтня 2000 року по цей час на житловій площі ОСОБА_1 .

Згідно із довідкою виконкому Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 27 квітня 2020 року № 477, - у зв`язку із упорядкуванням назв вулиць та номерів будинків у селі Зазим`є змінено адресу: « АДРЕСА_3 ». Власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Відповідно до Акту обстеження умов проживання власника житлового будинку АДРЕСА_1 , складеного депутатом Зазимської сільської ради ОСОБА_4 , за участю сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , встановлено, що власником будинку є ОСОБА_1 . У будинку зареєстрований, однак не проживає ОСОБА_2 . У будинку він не проживає із 14 вересня 2017 року.

Згідно із статтями 383, 391 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтями 401, 402, 406 ЦК України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут припиняється, зокрема, у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

За змістом частини третьої статті 404 ЦК України право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Статтями 4, 12, 13 ЦПК України чітко визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтями 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Сервітут на користування нерухомим майном не встановлений, відповідач у будинку не проживає й ним не користується. Таким чином, відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право на користування спірним житловим будинком.

Керуючись статтями 264, 265, 354 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати із ОСОБА_2 у розмірі - 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Сторони справи:

позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );

відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.О.Василишин