Провадження №2/748/471/20
Єдиний унікальний № 748/859/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2020 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді: Кухти В.О.,

при секретарі: Сидор А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справуза позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.02.2012 року у сумі 12484,20 грн та судовий збір в сумі 2102,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 09.02.2012 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 4700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за договором № б/н від 09.02.2012 року становить 12484,20 грн, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з: 12484,20 - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 , відповідач по справі, яка на підставі ст.1282 ЦК України зобов`язана задовольнити вимоги позивача як кредитора померлого в межах вартості спадкового майна.

Ухвалою судді від 12 травня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подала, в зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

09.02.2012 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у тексті якої останній у графі «Ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я» жодних позначок не проставив. Тобто, у зазначеній заяві наміру або бажання оформити на своє ім`я кредитну картку або будь-яку іншу картку ОСОБА_2 шляхом проставлення позначки чи в інший спосіб не виявив /а.с. 18/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до матеріалів спадкової справи 33/2018 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка заведена в Чернігівський районний державній нотаріальній конторі, вбачається, що спадщину після смерті спадкодавця прийняла його дружина ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом першої черги. Діти спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовились від прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалось. Матеріали спадкової справи не містять інформації про наявність у ОСОБА_2 будь-якого майна. 26.06.2018 року до нотаріальної контори надійшла претензія АТ «Приватбанк» від 08.05.2018 року в порядку ст.1281 ЦК України на суму 12484,20 грн.

Позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, Банк обґрунтовував тим, що за життя ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, саме на підставі вказаної анкети-заяви від 09.02.2012 року, зобов`язання за яким не виконав, у зв`язку із чим і виникла заборгованість.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з статтею 1282 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України).

За змістом ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання.

Як передбачено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За нормами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовий формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовий формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Доказами є будь-яки фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, кожна сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює докази належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.

Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 09.02.2012, надана АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх вимог до спадкоємця ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, не підтверджує наміру її померлого чоловіка ОСОБА_2 про отримання кредитної картки, про що свідчить відсутність необхідної відмітки у графі з переліком карток та суми бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою «Універсальна»/Gold. Також у зазначеній заяві процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Надані позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_2 , та не є належним доказом надання відповідачу кредиту у розмірі 4700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок а.с. /19-52).

Згідно правового висновку Великої палати Верховного суду, викладеного в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), слідує, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Належних доказів того, що 09.02.2012 чи в подальшому ОСОБА_2 була видана саме кредитна картка, та, що ОСОБА_2 користувався кредитними коштами матеріали справи не містять.

Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості, у зв`язку з чим у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 77, 79,80, 81, 258, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м.Київ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Кухта