Ухвала

10 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 462/7391/19

провадження № 61-13151cк20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 28 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного авіапідприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д. Галицького», третя особа - генеральний директор державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д. Галицького» Романовська Тетяна Василівна, про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до державного авіапідприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д. Галицького» (далі - ДП Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д. Галицького»), третя особа - генеральний директор державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д.Галицького» Романовська Тетяна Василівна, про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Франківського районного суду м. Львова № 465/6661/16-ц від 14 листопада 2018 року за період з 15 листопада 2018 року до 23 жовтня 2019 року у сумі 303 799,38 грн без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів. У іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 липня 2020 рокурішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2020 року змінено в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Франківського районного суду м. Львова № 465/6661/16-ц від 14 листопада 2018 року та стягнуто з ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Франківського районного суду м. Львова № 465/6661/16-ц від 14 листопада 2018 року за період з 03 вересня 2019 року до 16 жовтня 2019 року у сумі 40 419,66 грн без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів. В решті рішення залишено без змін.

30 серпня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 28 липня 2020 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17 грудня 2019 року справу № 462/7391/19 на підставі статті 19 ЦПК України визнано малозначною.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, однак справа має для неї виняткове значення, оскільки від результатів розгляду в подальшому буде залежати розмір пенсії за віком. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовано, в чому проявляється виняткове значення для неї цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови Львівського апеляційного суду від 28 липня 2020 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 28 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного авіапідприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д. Галицького», третя особа - генеральний директор державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д. Галицького» Романовська Тетяна Василівна, про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков