РІШЕННЯ

іменем України

15 вересня 2020 року Справа № 655/1093/19

Горностаївський районний суд Херсонської області

в складі: судді Посунько Г.А.

секретаря Бортнюк Л.М.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Горностаївка Херсонської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

17 грудня 2019 року АТ КБ "ПриватБанк" пред`явив позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (л/с 1-4).

Позивач посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до умов кредитного договору від 12 лютого 2007 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк") надав відповідачеві ОСОБА_1 кредит в розмірі 5000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 22,8 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Відповідач ОСОБА_1 не виконує свої договірні зобов`язання, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитним договором: кредит - 2233,36 грн., проценти за користування кредитом - 11486,53 грн., пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань - 1286,19 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 750,30 грн., всього - 16256,38 грн. На підставі викладеного позивач АТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 16256,38 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн.

17 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала - л/с 32).

13 березня 2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву (л/с 40-43), яким він заперечив проти позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що в установленому законом порядку кредитний договір між сторонами не укладався. При отриманні кредиту відповідач підписав лише анкету-заяву, яка не містить істотних умов кредитного договору. Умови та правила надання банківських послуг відповідач не підписував, а тому вони не можуть бути складовою частиною кредитного договору.

Відповідач вважає, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" неправомірно збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом, без його відому та згоди.

Відповідач вважає, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" неправомірно застосував до нього одночасно два різні види неустойки (пеню та штраф) за одне й те саме порушення - несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про недотримання позивачем положень ст.61 Конституції України.

На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Крім того, при вирішенні справи відповідач просить врахувати, що в період часу з 31 жовтня 2019 року по 31 січня 2020 року він сплатив заборгованість за кредитом в сумі 7214,84 грн.

13 квітня 2020 року від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшла заява (л/с 57-59), якою позивач змінив свої позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 12 лютого 2007 року: кредит - 2233,36 грн., проценти за користування кредитом - 6297,24 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 426,53 грн., всього - 9457,13 грн., а також витрати по сплаті судового збору - 1921 грн.

16 квітня 2020 року від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшла відповідь на відзив (л/с 67-72, 88-93), якою позивач підтвердив заявлені ним позовні вимоги.

23 квітня 2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на уточнену позовну заяву (л/с 111-113), яким він заперечив проти позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

28 травня 2020 року від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшла відповідь на відзив (л/с 142-150, 164-172), якою позивач підтвердив заявлені ним позовні вимоги.

04 червня 2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення (л/с 153-156), якими він заперечив проти позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та відзиві на уточнену позовну заяву.

26 червня 2020 року від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшли пояснення (л/с 175-181, 190-196), якою позивач підтвердив заявлені ним позовні вимоги.

В судове засідання представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - своєю заявою до суду позивач просить розглядати справу за відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, на підставі наявних у справі доказів.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечив проти позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, відзиві на уточнену позовну заяву та запереченнях.

Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення відповідача, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини.

12 лютого 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є позивач АТ КБ "ПриватБанк") та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Кредитний договір укладено між сторонами шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (л/с 9). В цій заяві сторони зазначили умови кредитного договору, а саме: тип кредитного ліміту - фінансовий, сума кредитного ліміту - 250 грн., базова процентна ставка - 22,8 % із розрахунку 360 днів року, розмір комісії за кредитне обслуговування - 1 % від суми заборгованості, строк дії кредитного ліміту - відповідає строку дії карти, порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості.

Згідно ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1, ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки сторони досягли згоди про предмет договору та умови, визначені законом як істотні, зафіксували їх у письмовій формі, тому суд приходить до висновку, що між позивачем АТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_1 належним чином укладено кредитний договір.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

АТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві ОСОБА_1 кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

З довідки АТ КБ "ПриватБанк" (л/с 124) вбачається, що для позичальника ОСОБА_1 встановлювався розмір кредитного ліміту: 30 січня 2007 року - 5000 грн., 24 квітня 2007 року - 2000 грн., 13 серпня 2007 року - 4500 грн., 15 жовтня 2008 року - 3500 грн., 24 січня 2009 року - 3130 грн., 07 листопада 2012 року - 2870 грн., 21 листопада 2012 року - 2700 грн., 10 грудня 2012 року - 2300 грн.

З довідки АТ КБ "ПриватБанк" (л/с 125) вбачається, що за кредитним договором від 12 лютого 2007 року ОСОБА_1 отримав кредитні картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , остання з яких має термін дії до останнього дня квітня 2016 року.

З виписок по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 (л/с 73-76, 94-97, 186-189) вбачається, що останній отримував кредитні кошти, користувався ними та добровільно сплачував заборгованість за кредитним договором.

З розрахунку (л/с 5-8) вбачається, що станом на 31 жовтня 2019 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" нарахував відповідачеві ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором: кредит - 2233,36 грн., проценти за користування кредитом - 11486,53 грн., пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань - 1286,19 грн., штрафи - 1250,30 грн., всього - 16256,38 грн.

З розрахунку (л/с 61-63) вбачається, що станом на 29 лютого 2020 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" нарахував відповідачеві ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором: кредит - 2233,36 грн., проценти за користування кредитом - 6297,24 грн., штрафи - 926,53 грн., всього - 9457,13 грн.

Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що при нарахуванні процентів за користування кредитом позивач АТ КБ "ПриватБанк" безпідставно в односторонньому порядку змінив розмір процентної ставки.

Так, із заяви, підписаної сторонами 12 лютого 2007 року, вбачається, що при видачі кредиту сторони визначили розмір базової процентної ставки на рівні 22,8 % річних.

З розрахунків заборгованості вбачається, що протягом часу кредитування банк нараховував відповідачеві проценти за користування кредитом за процентними ставками: з 12 лютого 2007 року - 22,8 % річних, з 01 січня 2013 року - 30 % річних.

Отже, протягом строку дії кредитного договору позивач АТ КБ "ПриватБанк" змінював розмір процентної ставки за користування кредитом, посилаючись при цьому на положення ст.1056-1 ЦК України, а також Умови та правила надання банківських послуг.

Так, статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути змінюваною. Проте, Цивільний кодекс України був доповнений статтею 1056-1 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" № 661-VI від 12 грудня 2008 року. Отже, на час укладення між сторонами кредитного договору (станом на 12 лютого 2007 року) нормами Цивільного кодексу України не було передбачено зміни розміру процентної ставки за кредитним договором.

Умови та правила надання банківських послуг позичальником ОСОБА_1 не підписані, що свідчить про відсутність домовленості сторін щодо зміни розміру процентної ставки.

При цьому, відповідач ОСОБА_1 стверджує, що йому нічого не було відомо про зміну позивачем процентної ставки за користування кредитом, а позивач АТ КБ "ПриватБанк" не надав належних, допустимих та достатніх доказів щодо правомірності зміни розміру процентної ставки.

За таких обставин суд приходить до висновку, що односторонні зміни позивачем АТ КБ "ПриватБанк" процентної ставки за кредитним договором від 12 лютого 2007 року, укладеним між сторонами, не ґрунтуються на нормах закону та погоджених сторонами умовах.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в цивільній справі № 444/9519/12.

В судовому засіданні встановлено, що строк дії кредитного договору, укладеного 12 лютого 2007 року між сторонами, закінчився 30 квітня 2016 року, відповідно до строку дії кредитної картки № НОМЕР_2 , виданої відповідачеві ОСОБА_1 .

При цьому, з розрахунку заборгованості за кредитним договором (л/с 61-63) вбачається, що проценти за користування кредитом в сумі 6297,24 грн., про стягнення яких заявлено позов, були нараховані банком за період з вересня 2017 року по 01 червня 2019 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення відповідача ОСОБА_1 кредитної заборгованості, просить також стягнути штрафи за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитними коштами: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 426,53 грн.

Згідно ч.1, ч.2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно ч.1, ч.2 ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Позивач АТ КБ "ПриватБанк", обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення неустойки (в тому числі її розмір та порядок нарахування), посилається на Тарифи банку, Умови та Правила надання банківських послуг. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач ОСОБА_1 ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати штрафів у розмірах та порядках нарахування, зазначених в цих документах. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, відсутність в заяві домовленості сторін про сплату неустойки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, суд вважає, що надані позивачем Умови та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд вважає, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" неправомірно нарахував відповідачеві ОСОБА_1 проценти за користування кредитом - 6297,24 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 426,53 грн.

Позивач АТ КБ "ПриватБанк" вказує, що заборгованість за тілом кредиту становить 2233,36 грн. З розрахунків заборгованості за договором вбачається, що такий розмір тіла кредиту є незмінним з 13 листопада 2012 року.

Разом з тим, з витягу по рахунку (л/с 48) та розрахунку заборгованості (л/с 61-63) вбачається, що в період часу з 31 жовтня 2019 року по 21 січня 2020 року відповідач ОСОБА_1 повернув кредитні кошти в сумі 7214,84 грн., тобто повністю сплатив кредитну заборгованість.

Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для задоволення позову позивач АТ КБ "ПриватБанк" не довів, чим не виконав вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

На підставі викладеного суд вважає, що позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість.

Згідно ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача АТ КБ "ПриватБанк" відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.11 - 16, 202 - 205, 509 - 511, 524 - 528, 530, 533, 536, 546 - 552, 598, 599, 610 - 612, 614, 624 - 631, 634, 1046 - 1050, 1052, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст.4 - 13, 81, 141, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене (з врахуванням положень п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Горностаївський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 25 вересня 2020 року.

Суддя Посунько Г.А.