КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/676/17 Головуючий у 1 інстанції: Дмитренко А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року в справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 , третя особа: Відділ у Білоцерківському районі міськрайонного управління у Білоцерківському районі та місті Білій Церкві Головного управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання недійсними наказів та договору оренди земельної ділянки,-

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року Перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 , третя особа: Відділ у Білоцерківському районі міськрайонного управління у Білоцерківському районі та місті Білій Церкві Головного управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання недійсними наказів та договору оренди земельної ділянки.

Зазначив, що за результатами опрацювання даних публічної кадастрової карти України та в ході розгляду колективного звернення мешканців с.Сухоліси Білоцерківського району Київської області встановлено порушення вимог земельного законодавства під час відведення ОСОБА_1 земельної ділянки на території Білоцерківського району в адміністративних межах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області в оренду для ведення фермерського господарства. Встановлено, що наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 23 грудня 2014 року № 10-13289/15-14-сг ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 40,4548 га на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07 вересня 2016 року № 10-18631/15-16-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та надано ОСОБА_1 в оренду для ведення фермерського господарства земельну ділянку площею 40,4548 га (кадастровий номер: :01:008:0080) на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області строком на 7 років. На підставі вказаних наказів 26 вересня 2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області в особі начальника управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі та ОСОБА_1 було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 7 років і підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, нормативна грошова оцінка якої на день підписання договору складала 327 114,07 грн. Разом з тим, звертаючись до Головного управління Держземагенства у Київській області із заявою (клопотанням) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_1 не зазначив кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, не обґрунтував розмір земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, у тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. У порушення вимог Закону України «Про фермерське господарство» ОСОБА_1 звернувся із заявою про отримання земельної ділянки в оренду до Головного управління Держземагенства у Київській області, а не до Білоцерківської районної державної адміністрації. Також ще 30 грудня 2008 року ОСОБА_1 здійснено реєстрацію юридичної особи - фермерського господарства «Ямбуренко», за яким ще з 2013 року закріплено 93,330 га земель (сільськогосподарських угідь), фермерське господарство також орендує земельні ділянки загальною площею понад 60 га на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області ще до передачі спірної земельної ділянки у користування ОСОБА_1 як фізичній особі. Згідно з вимогами земельного законодавства фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки, але як юридична особа, а не як громадянин з метою створення фермерського господарства. Отримання ОСОБА_1 земель для ведення фермерського господарства спрямоване на штучне збільшення земельного банку фермерського господарства «Ямбуренко», засновником і директором якого він є. Крім того, під час надання ОСОБА_1 23 грудня 2014 року дозволу на розробку документації із землеустрою, перший заступник начальника Головного управління Держземагенства у Київській області, який підписав відповідний наказ, не був наділений повноваженнями щодо підпису наказів із земельних питань. Відтак, накази Головного управління Держземагенства у Київській області та Головного управління Держгеокадастру у Київській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та його подальше затвердження прийняті з порушенням вимог земельного законодавства. Оскільки вищезазначені накази були підставою для укладення оспорюваного договору оренди землі, в силу положень статей 203, 215 ЦК України договір підлягає визнанню недійсним.

Перший заступник прокурора Київської області просив визнати недійсним і скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 23 грудня 2014 року № 10-13289/15-14-сг про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 40,4548 га для ведення фермерського господарства на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області; визнати недійсним і скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07 вересня 2016 року № 10-18631/15-16-сг про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 40,4548 га (кадастровий номер: :01:008:0080) для ведення фермерського господарства на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 26 вересня 2016 року, укладений між Головним управління Держгеокадастру у Київській області в особі начальника управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області і ОСОБА_1 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2017 року позов першого заступника прокурора Київської області задоволено.

Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 23 грудня 2014 року № 10-13289/15-14-сг про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, орієнтовною площею 40,4548 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07 вересня 2016 року № 10-18631/15-16-сг, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 , розташованої на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області площею 40,4548 га, кадастровий номер: :01:008:0080, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, нормативна грошова оцінка якої складає 2 903 955,11 грн.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 26 вересня 2016 року, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області в особі начальника управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі та ОСОБА_1 .

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Київській області і ОСОБА_1 на користь прокуратури Київської області судовий збір у розмірі 4 134,00 грн., по 2067,00 грн. з кожного.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження в справі. Посилався на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір виник між юридичними особами-прокуратурою Київської області, яка діє в інтересах держави, Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_1 , як засновником та головою ФГ «Ямбуренко», яке є юридичною особою.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2017 року скасовано, а провадження у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області закрито.

Постановою Верховного Суду від 17 червня 2020 року частково задоволено касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області, постанову Апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2018 року скасовано, а справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання представник прокуратури Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, відділу у Білоцерківському районі міськрайонного управління у Білоцерківському районі та місті Білій Церкві Головного управління Держгеокадастру у Київській області не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі клопотання ОСОБА_1 від 24.11.2014 року наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 23.12.2014 року № 10-13289/15-14-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» останньому наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовним розміром 40,4548 га на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області (а.с.17-18 т. 1).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07.09.2016 року № 10-18631/15-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку розміром 40,4548 га строком на 7 років, кадастровий номер :01:008:0080, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, про що свідчить копія цього наказу (а.с.19 т. 1).

26.09.2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області (орендодавець) в особі начальника управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області та фізичною особою ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки площею 40,4548 га строком на 7 років, кадастровий номер :01:008:0080, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області (а.с.20-25 т. 1).

27.09.2016 року даний договір оренди землі зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.32 т. 1).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 30.12.2008 року вчинено запис про реєстрацію фермерського господарства «Ямбуренко», засновником та керівником якого є ОСОБА_1 (а.с.26-30 т. 1).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову першого заступника прокурора Київської області про визнання недійсним наказу Головного управління Держземагенства у Київській області від 23 грудня 2014 року № 10-13289/15-14-сг про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07 вересня 2016 року № 10-18631/15-16-сг про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 , та про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 26 вересня 2016 року, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_1 .

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство».

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 3 ст. 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За положеннями ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Частинами 2 та 3 ст. 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Отже, ст. 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Проте, спеціальним законом, який визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України є Закон України «Про фермерське господарство».

Частинами 1, 2 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Відповідно до ст.2 даного Закону відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ст.7 вищевказаного Закону громадяни для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства звертаються до відповідної районної державної адміністрації, а для отримання земельної ділянки із земель комунальної власності до місцевої ради. У заяві зазначається: бажаний розмір і місце розташування земельної ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства надаються єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Відтак, спеціальний Закон визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Вказаний Закон передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми Закону не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для відмови.

В постанові Верховного Суду України № 6-2902цс15 від 03.02.2016 року викладено правову позицію, згідно якої при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно із ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» як спеціального по відношенню до ст. 123 ЗК України. За змістом статей 1, 7, 8 Закону заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 Закону умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у клопотанні про надання дозволу на розроблення проекту землеувстрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства не обґрунтував розміру земельної ділянки, не надав підтвердження наявності техніки , необхідної для обробітку такої площі землі, не зазначив про кількість членів фермерського господарства та наявності у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність.

Також, відповідно до положень наведених вище правових норм громадяни для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

Згідно ст.7 Закону заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Отже, спеціальним законом, який визначає порядок надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства, чітко передбачено необхідність згоди відповідної державної адміністрації на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки для фермерського господарства.

ОСОБА_1 не надав доказів звернення до Білоцерківської райдержадміністрації за отриманням згоди на підготовку проекту відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

Враховуючи викладене, при зверненні ОСОБА_1 до управління Держземагентсва у Київській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та його затвердження та надання земельної ділянки в оренду були порушені вимоги Закону України «Про фермерське господарство».

Судом встановлено, що на час прийняття Головним управлінням Держземагентства у Київській області наказу від 23.12.2014 року, Головним управлінням Держгеокадастру наказу від 07.09.2016 року, а також укладання оспорюваного договору оренди земельної ділянки від 26.09.2016 року, ФГ «Ямбуренко», засновником та керівником якого є відповідач ОСОБА_1 , вже набуло статусу юридичної особи, державну реєстрацію ФГ проведено 30.12.2008 року.

Статтею 31 Земельного кодексу України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися, у тому числі, із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі.

Відповідно до змісту вказаної норми фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства.

Згідно повідомлення управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області від 01.12.2016 року за ФГ «Ямбуренко» станом на 01.01.2016 року рахується 93,3330 га сільськогосподарських угідь.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ФГ «Ямбуренко» орендує земельні ділянки загальною площею понад 60 га на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, право користування на більшість з них оформлено до передачі в оренду ОСОБА_1 як фізичній особі спірної земельної ділянки (а.с.33-48 т. 1).

Оскільки на момент укладення договору оренди спірної земельної ділянки Фермерське господарство «Ямбуренко» вже набуло статусу юридичної особи та мало у користуванні земельні ділянки, отримання у подальшому земельних ділянок ОСОБА_1 як фізичною особою, яке відбулося без проведення земельних торгів, суперечить вимогам статті 124 ЗК України.

З урахуванням вимог статей 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах.

Такі правові висновки наведені в постанові Верховного Суду України від 04.11. 2014 року у справі № 3-157гс14 та постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 року у справі № 6-248цс16.

Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до положень статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недодержання вказаних вимог є підставою для визнання правочину недійсним.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 набув право користування земельною ділянкою незаконно, земельна ділянка була передана йому в оренду всупереч установленому законом порядку, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог першого заступника прокурора Київської області про визнання недійсним наказу Головного управління Держземагенства у Київській області від 23 грудня 2014 року № 10-13289/15-14-сг про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07 вересня 2016 року № 10-18631/15-16-сг про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 , а також про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 26 вересня 2016 року, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не навів доводів на спростування висновків суду першої інстанції по суті вирішених вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір виник між юридичними особами- прокуратурою Київської області, Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_1 , як засновником та головою ФГ «Ямбуренко», справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду, було визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 6 частини першої статті 12 ГПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурором до суду) визначено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Статтею 20 ГПК України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів здійснено відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників. Земельні спори, сторонами в яких є насамперед юридичні особи та фізичні особи - підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Спірна земельна ділянка була надана ОСОБА_1 як фізичній особі, договір оренди земельної ділянки також укладений ОСОБА_1 як фізичною особою. З огляду на суб`єктний склад сторін, характер спірних правовідносин у цій справі спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у даній справі у постанові від 17 червня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.