Справа № 361/566/20
Провадження № 2/361/1755/20
У Х В А Л А

08 вересня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Мельниченко Я.І., без участі сторін, розглянувши в судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

встановив:

Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що він є власником даної квартири; відповідає є колишнім чоловіком його дочки, тому і був зареєстрований у даній квартирі. Проте з листопада 2017 року за даною адресою не проживає, не сплачує комунальні послуги. Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі позбавляє його права отримання соціальної допомоги у вигляді субсидії на ЖКП.

Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує.

Відповідач в судове засідання не явився жодного разу, був повідомлений належним чином, рекомендованими листами за місцем зареєстрованого проживання, і крім того, через оголошення на офіційному сайті суду. Відзиву відповідач не подав.

Суд ухвалив справу розглянути заочно, відповідно до ст.280-281 ЦПК України.

З наданих доказів судом встановлено такі обставини:

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.05.2012р., витягу з Державного реєстру правочинів та витягу про державну реєстрацію прав ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 17.01.2020р. ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з листопада 2017 року. Даний факт підтверджують сусіди.

Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 27.03.2020р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться зареєстрованим у АДРЕСА_2 з 28.12.2012р.

Таким чином, суд встановив такі факти:

Позивач є єдиним власником квартири.

Відповідач зареєстрований на проживання у даній квартирі з 2012 року як член сім?ї члена сім,ї власника. Відповідач не був і не є власником даного майна, відповідач був вселений у жиле приміщення у якості члена сім?ї.

Відповідач не проживає у квартирі з 2017 року, не користується квартирою тривалий час, значно більше одного року. Сімейні стосунки відповідача з позивачем припинені.

Не встановлено фактів чинення перешкод з боку позивача щодо проживання відповідача в даному жилому приміщенні протягом всього зазначеного часу.

Не встановлено будь-яких поважних причин відсутності відповідача у квартирі, і не встановлено підстав для збереження за ним права користування даним жилим приміщенням.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.405 ЦК України член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням даною квартирою, з підстав, передбачених ст..405 ЦК України.

Керуючись ст.ст.321,391,405 ЦК України, ст.156 ЖК України, ст.ст.259-265, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити;

визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява буде подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного рішення. у разі, якщо повне рішення не вручено у день проголошення або складення повного рішення, позивач має право на поновлення строку, якщо апеляційну скаргу буде ним подано протягом 30 днів з дня отримання повного рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду або згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК- через суд першої інстанції, який ухвалив рішення..

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не будуть подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, суд за заявою учасників справи поновлює процесуальні строки встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними, і такими, що зумовлені обмеженнями впровадженими у зв?язку з карантином.

Повне рішення виготовлено 18.09.2020р.

Суддя Т.В. Селезньова