ПОСТАНОВА

Іменем України

15 вересня 2020 року м. Кропивницький

справа № 405/6161/16-ц

провадження № 22-ц/4809/808/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Єгорової С. М.

учасники справи:

позивач Національний банк України,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Національного банку України на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2019 року у складі судді Іванової Л. А. і

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2016 року Національний банк України (далі НБУ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та з урахуванням заяви про зміну предмету позову та заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 496 від 19.09.2011 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі станом на 01.04.2019 в загальній сумі 96 283, 04 грн та судовий збір.

Позовна заява мотивована тим, що 19.09.2011 між НБУ та працівником Управління НБУ в Кіровоградській області ОСОБА_1 укладено договір № 496 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі з внесеними у подальшому до нього змінами згідно з додатковим договором № 672 від 17.07.2015.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 19.09.2011 між НБУ та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 497/ПО1, відповідно до якого остання зобов`язалась перед НБУ в повному обсязі за виконання зобов`язань ОСОБА_1 щодо своєчасного повернення кредиту.

Відповідно до умов договору № 496 ОСОБА_1 надано кредит у сумі 95 000 грн, строком користування на 15 років з дати виникнення заборгованості на рахунку з обліку наданого кредиту.

Повернення кредиту здійснюється шляхом внесення готівкою щомісячної суми повернення кредиту в касу банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок банку до 20 числа кожного місяця в сумі 528 грн, починаючи з липня 2015 року, а в останній місяць користування кредитом у сумі 488 грн та суму для оплати користування кредитом.

За користування кредитом на споживчі цілі позичальник щомісячно здійснює оплату в розмірі 8 % річних.

Позивачем у повному обсязі виконано свої зобов`язання за кредитним договором.

У зв`язку з систематичним порушенням позичальником умов договору в частині повернення кредиту та своєчасної сплати нарахованих процентів за користування кредитом, позичальнику та поручителю було направлено лист-попередження від 03.06.2016 № 55-0004/47349 про наявність несплаченої заборгованості за кредитом та процентами, в якій висунуто вимогу про погашення усієї суми простроченої заборгованості за кредитом.

Зазначений лист не було вручено позичальнику та поручителю у зв`язку закінченням терміну зберігання.

Станом на 01.04.2019 заборгованість позичальника перед позивачем становить 96 283,04 грн, з якої: 46 952 грн строкова заборгованість за кредитом; 22 704 грн прострочена заборгованість за кредитом; 19 956,06 грн прострочена заборгованість за процентами; 3 548,15 грн пеня за простроченим кредитом; 3 122,83 грн пеня за простроченими процентами.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національного банку України заборгованість за договором № 496 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 19 вересня 2011 року в розмірі 96 283,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національного банку України судовий збір в розмірі 1 378 грн.

В задоволенні позовних вимог Національного банку України до ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у зобов`язанні, в якому бере участь поручитель, зміна порядку повернення кредиту, оплати за користування ним, термін погашення, навіть за згодою банку та боржника, однак без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, - не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Оскільки, додатковим договором № 672 від 17 липня 2015 року внесено зміни в кредитний договір про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 19 вересня 2011 року в частині порядку повернення позичальником кредиту та процентів за кредит, в той час, як договір поруки, укладений між сторонами, містить пункт про те, що про обставини, що можуть вплинути на виконання зобов`язань за цим договором має бути проінформований поручитель, суд першої інстанції вирішив, що в задоволенні позову до поручителя ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Суд першої інстанції також прийшов до висновку про те, що позовні вимоги НБУ до ОСОБА_1 підлягають задоволенню з огляду на те, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 19 вересня 2011 року в частині повернення кредиту та сплати процентів за його користування, виникла заборгованість, яка станом на 01.04.2019 становить 96 283,04 грн.

В апеляційній скарзі Національний банк України просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та змінити рішення в частині стягнення заборгованості за договором про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 19 вересня 2011 року № 496 та судового збору, а саме стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь НБУ заборгованість за договором про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 19 вересня 2011 року № 496 в розмірі 96 283,04 грн та судовий збір.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Зміни, внесені НБУ та боржником до кредитного договору стосувалися виключно зміни порядку внесення коштів в оплату заборгованості за кредитним договором, а саме відрахування коштів з отриманого доходу змінено на їх внесення готівкою в касу.

Такі зміни не призводять до збільшення відповідальності поручителя.

Навіть, якщо б розмір зобов`язання збільшився, ОСОБА_2 мала б нести відповідальність за договором поруки в обсязі, що існував до внесення змін до договору.

Оскільки НБУ на відміну від поручителя вважає, що договір поруки не припинився, має місце спір про право, а тому договір поруки може бути визнаний припиненим виключно за рішенням суду в порядку позовного провадження.

З огляду на те, що ОСОБА_2 із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою до суду не зверталася, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог до поручителя, фактично вийшов за межі позовних вимог та порушив принцип рівності усіх учасників судового процесу, принцип змагальності та принцип диспозитивності.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог НБУ до ОСОБА_1 не оскаржувалось, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в цій частині його не переглядає.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 96 283,04 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2020 становить 210200 грн), апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.09.2011 між НБУ та працівником Управління НБУ в Кіровоградській області ОСОБА_1 укладено договір № 496 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі, за умовами якого Національний банк надає Позичальнику довгостроковий кредит на споживчі цілі, а саме на купівлю житла та його благоустрій у сумі 95000 грн, строком користування на 15 років з дати виникнення заборгованості на рахунку з обліку наданого кредиту (том 1, а. с. 11-15).

Національний банк надає Позичальнику кредит на умовах повернення, платності, забезпечення його повернення, строковості та цільового використання.

Кредит надається шляхом зарахування на особовий рахунок Позичальника, який відкривається в Операційному управлінні Національного банку.

Забезпеченням повернення наданого Національним банком кредиту єпорука (п.п.1.1, 2.1, 2.2, 2.3 Договору).

Відповідно до п.п. 3.1,3.2 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється Позичальником шляхом уповноваження Національного банку цим договором щомісячно відраховувати кошти з отриманого доходу Позичальника для здійснення повернення кредиту в сумі 528 грн, починаючи з вересня 2011 року, а в останній місяць користування кредитом 488 грн та суму для оплати за користування кредитом.

За користування отриманим кредитом на споживчі цілі, позичальник щомісячно під час роботи у Національному банку здійснює оплату в розмірі 8 відсотків річних.

Відповідно до п. 4.1.2. кредитного договору, Позичальник взяв на себе зобов`язання до 19.09.2026 повернути Національному банку отриманий кредит.

Згідно з п.4.1.4 кредитного договору у разі звільнення Позичальника з Національного банку:

у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 5, 6 статті 40 Кодексу законів про працю України, до 20 числа кожного місяця вносити готівкою в касу Національного банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок Національного банку щомісячну суму повернення кредиту та оплату за користування ним, що визначені в цьому договорі, пеню, штраф (у разі їх нарахування);

за власним бажанням з поважних причин та у зв`язку з переведенням на іншу роботу за згодою сторін або перехід на виборну посаду до 20 числа кожного місяця вносити готівкою в касу Національного банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок Національного банку щомісячну суму повернення кредиту, що визначена в цьому договорі, здійснювати оплату за користування ним у розмірі 15 відсотків річних та сплачувати пеню, штраф (у разі їх нарахування);

за власним бажанням без поважних причин або з ініціативи адміністрації Національного банку, крім випадків, передбачених у п.п.1, 2, 5, 6 статті 40 Кодексу законів про працю України, достроково (до дня звільнення) повернути всю суму заборгованості за кредитом, здійснити оплату за користування ним, сплатити пеню, штраф (у разі їх нарахування).

У разі невиконання позичальником зазначених вимог Національний банк стягує наявну заборгованість за кредитом у судовому порядку, а оплата за користування кредитом здійснюється позичальником з дати його звільнення у розмірі 20 відсотків річних.

Відповідно до п.5.1 кредитного договору у разі несвоєчасного виконання Позичальником зобов`язань з повернення кредиту, оплати за користування ним (за відсутності письмової домовленості про відстрочення повернення кредиту) нараховується пеня в розмірі 0,05 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, яку Позичальник повинен сплатити Національному банку.

В забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором, 19.09.2011 між Національним банком України та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 497/ПО1, відповідно до якого Поручитель зобов`язується перед Національним банком відповідати в повному обсязі за виконання зобов`язань ОСОБА_1 щодо своєчасного повернення кредиту, наданого Національним банком Позичальнику за кредитним договором від 19.09.2011 № 496 у сумі 95 000, 00 грн строком до 19.09.2026, оплати за користування ним, сплати пені, штрафу (у разі їх нарахування) у встановлений строк (п. 1 договору) (том 1, а. с. 18-19).

Відповідно до п.2 договору поруки у випадку невиконання Позичальником обов`язків за кредитним договором Позичальник і Поручитель відповідають перед Національним банком як солідарні боржники.

Меморіальним ордером № 001 (#) від 19.09.2011 та меморіальним ордером № 005 (#42878719) від 19.09.2011 на суму 95 000 грн, підтверджується, що Національний банк України взяті на себе зобов`язання за договором № 496 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 19.09.2011, укладеним з Позичальником ОСОБА_1 виконав належним чином (том 1, а. с. 9-10).

Згідно з наказом начальника Управління НБУ в Кіровоградській області від 16.07.2015 № 136-к «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 була звільнена з посади старшого контролера-касира відділу готівкового обігу і касових операцій з 17.07.2015 відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з винними діями, які дають підстави для втрати довіри.

17.07.2015 між Національним банком України та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 672 до договору про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 19.09.2011 №496, за умовами якого підпункт 4.1.4 кредитного договору виключено, а пункти 3.1, 3.2 кредитного договору викладено у наступних редакціях:

«3.1. Повернення кредиту здійснюється Позичальником шляхом внесення готівкою щомісячної суми повернення кредиту в касу Національного банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок Національного банку до 20 числа кожного місяця в сумі 528 грн, починаючи з липня 2015 року, а в останній місяць користування кредитом у сумі 488 грн та суму для оплати за користування кредитом.

3.2.За користування отриманим кредитом на споживчі цілі, позичальник щомісячно здійснює оплату в розмірі 8 відсотків річних» (том 1, а. с. 16-17).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог НБУ до ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що додатковим договором № 672 від 17 липня 2015 року внесено зміни в кредитний договір про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 19 вересня 2011 року в частині порядку повернення позичальником кредиту та процентів за кредит, в той час, як договір поруки, укладений між сторонами, містить пункт про те, що про обставини, що можуть вплинути на виконання зобов`язань за цим договором має бути проінформований поручитель.

В матеріалах справи відсутні докази, що поручитель ОСОБА_2 будь-яким способом повідомлялася (була проінформована) позивачем як про звільнення позичальника ОСОБА_3 з роботи з Управління НБУ в Кіровоградській області, так і про улкдення між останніми додаткового договору.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможна з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України (тут і далі у редакції, чинній на час укладення договору поруки) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Частиною першою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору поруки)передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за наявності двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає у разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; встановлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/7389/17.

Матеріалами справи підтверджується, що 17.07.2015 між Національним банком України та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 672 до договору про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 19.09.2011 № 496, пункти 3.1, 3.2 кредитного договору викладено у наступних редакціях:

«3.1. Повернення кредиту здійснюється Позичальником шляхом внесення готівкою щомісячної суми повернення кредиту в касу Національного банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок Національного банку до 20 числа кожного місяця в сумі 528 грн, починаючи з липня 2015 року, а в останній місяць користування кредитом у сумі 488 грн та суму для оплати за користування кредитом.

3.2.За користування отриманим кредитом на споживчі цілі, позичальник щомісячно здійснює оплату в розмірі 8 відсотків річних» (пункт 1) .

Окрім того, вказаним додатковим договором було виключено підпункт 4.1.4 пункту 4.1 розділу 4 виключено з договору (пункт 2).

В розділі 8 «Адреси, реквізити та підписи Сторін» договору реквізити Національного банку викладено в новій редакції (пункт 3) (том 1, а. с. 16-17).

Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку, що зміна порядку внесення кредитних коштів та реквізитів банку, не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя в контексті ч. 1 ст. 559 ЦК України, тому висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя з вказаних підстав є безпідставними.

Оскільки укладення додаткового договору № 672 не призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя ОСОБА_2 , не повідомлення її про укладення цієї додаткової угоди, як і не повідомлення її про звільнення позичальника ОСОБА_3 з роботи, немає підстав вважати, що порука припинилася.

За таких обставин висновки суду першої інстанції, що порука припинилася є помилковими, а тому позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Разом з тим, згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником інших зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

У зв`язку із наведеним, позовні вимоги НБУ про стягнення заборгованості з поручителя підлягають частковому задоволенню, оскільки, враховуючи те, що договором поруки не був встановлений строк її дії, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України при достроковому стягненні кредитором заборгованості, порука припиняється в частині певних щомісячних платежів, щодо яких кредитор протягом 6 місяців з дня настання строку їх сплати не звернувся до суду з відповідним позовом.

Позов подано до суду 16 серпня 2016 року, що підтверджується відміткою поштового відділення (т.1 а.с.34).

Відповідно порука припинилась щодо всіх щомісячних платежів, строк сплати яких настав до 16 лютого 2016 року.

Проте, порука не припиналась щодо платежів, строк яких не настав станом на 16 лютого 2016 року, оскільки позивач протягом 6 місяців чинності поруки звернувся до суду з позовом, а також тих платежів, які позивач вимагав повернути достроково.

З урахуванням наведеного, підлягає солідарному стягненню з позичальника та поручителя сума заборгованості в розмірі 90 654,50 грн, яка складається з: 46 952 грн строкової заборгованості за кредитом, 20 064 грн простроченої заборгованості за кредитом, 17 146,24 грн - прострочена заборгованість за процентами, 3 453,41 грн пеня за простроченим кредитом, 3 038,85 грн пеня за простроченими процентами, що відповідає розміру заборгованості за щомісячними платежами у межах строку дії поруки, тобто у межах шести місяців перед зверненням банку до суду (з 16 лютого 2016 року до 16 серпня 2016 року) з урахуванням зміненого строку повернення кредиту у зв`язку із реалізацією кредитором права на дострокове повернення кредиту

З позичальника підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 5 628,54 грн, яка складається з: 2 640 грн простроченої заборгованості за кредитом, 2 809,82 грн - прострочена заборгованість за процентами, 94,74 грн пеня за простроченим кредитом, 83,98 грн пеня за простроченими процентами що відповідає розміру заборгованості за щомісячними платежами поза межами строку дії поруки.

В задоволенні позовних вимог Національного банку України до ОСОБА_2 про стягнення 5 628 грн 54 коп заборгованості за договором про надання кредиту на споживчі та соціально побутові цілі № 496 від 19 вересня 2011 року необхідно відмовити.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права відповідно до п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В порядку розподілу судових витрат, відповідно до розміру задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги, з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь НБУ 1 823 грн 26 коп судових витрат, а з ОСОБА_2 на користь НБУ 1 621 грн 74 коп судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національного банку України задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Національного банку України до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Національного банку України () заборгованість за договором про надання кредиту на споживчі та соціально побутові цілі № 496 від 19 вересня 2011 року в розмірі 90 654 (дев`яносто тисяч шістсот п`ятдесят чотири) грн 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Національного банку України () заборгованість за договором про надання кредиту на споживчі та соціально побутові цілі № 496 від 19 вересня 2011 року в розмірі 5 628 (п`ять тисяч шістсот двадцять вісім) грн 54 коп.

В задоволенні позовних вимог Національного банку України до ОСОБА_2 про стягнення 5 628 (п`ять тисяч шістсот двадцять вісім) грн 54 коп заборгованості за договором про надання кредиту на споживчі та соціально побутові цілі № 496 від 19 вересня 2011 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Національного банку України () 1 823 (одна тисяча вісімсот двадцять три) грн 26 коп судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Національного банку України () 1 621 (одна тисяча шістсот двадцять один) грн 74 коп судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді Л. М. Дьомич

С. М. Єгорова