Єдиний унікальний номер судової справи:489/2900/15-ц
Провадження №22-ц/812/1225/20
Постанова

Іменем України

14 вересня 2020 року м. Миколаїв Справа № 489/2900/15-ц

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участю учасників справи:

- відповідача ОСОБА_1 та його представника Монець С.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2015 року, ухвалене у складі головуючого судді Спінчевської Н.А., у приміщенні цього суду, дата складання повного тексту судового рішення не зазначена,

встановив:

30 квітня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 25 червня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (далі - ТОВ «ПростоФінанс») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 8, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 17 028 грн. 86 коп., які зобов`язувався повертати частинами згідно з умовами договору і графіком.

18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля, внаслідок якого позивач набув право вимоги заборгованості за зазначеним вище кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 08 квітня 2015 року утворилась заборгованість, яка складала 53 864 грн. 62 коп., з яких: 15 331 грн. 62 коп. заборгованості за кредитом, 5 170 грн. 63 коп. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 29 642 грн. 21 коп. комісії та 3 720 грн. 16 коп. штрафу.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь 53 864 грн. 62 коп. та 538 грн. 65 коп. судового збору.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2015 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № 8 від 25 червня 2008 року 53 864 грн. 62 коп. заборгованості, яка складається з: 15331 грн. 62 коп. заборгованості за кредитом, 5 170 грн. 63 коп. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 29 642 грн. 21 коп. комісії та 3 720 грн. 16 коп. штрафу, а також 538 грон. 65 коп. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 червня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду відмовлено.

У червні 2020 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи».

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки позивач пропустив позовну давність, не виконав ухвалу суду про надання розрахунку та доказів повідомлення його про зміну кредитора, не надав повний текст договору купівлі-продажу кредитного портфелю, завірених належним чином доказів, що підтверджують позовні вимоги та розрахунку ціни позову.

Крім того, апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідача не було повідомлено про час і місце розгляду справи.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подав.

Заслухавши доповідача, учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 посилався на те, що суд не здійснив належним чином його виклик в судове засідання.

Такі доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Відповідно до положень пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є, якщо зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи вбачається, що справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 не повідомленого жодного разу належним чином про дату, час і місце засідання суду. На а.с. 34, 42, 47, 58 містяться відомості про направлення судової повістки, повідомлень про виклик ОСОБА_1 на 21 липня 2015 року о 10 год. 30 хв., на 17 серпня 2015 року о 10 год., на 28 вересня 2015 року о 10 год. та на 22 жовтня 2015 року о 09 год. 30 хв. в судові засідання. Проте, дані про одержання матеріалів позовної заяви та повістки ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Отже, в матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції.

За такого, згідно пункту 3 частини третьої статті 367 ЦПК України наявні обов`язкові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції.

Судом установлено, що 25 червня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та позичальником ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8, за умовами якого ОСОБА_1 отримав 17 028 грн. 86 коп., які зобов`язався повернути до 10 липня 2011 року частинами згідно з графіком, зі сплатою 8 % річних за користування кредитом, а також щомісячну комісію за управління кредитом у розмірі 2,69 % (а. с. 4 - 7).

Відповідно до пункту 3.5. кредитного договору сума кредиту, сума процентів за користування ним та сума комісії за управління кредитом складає повну заборгованість та підлягає сплаті шляхом здійснення щомісячних платежів, кількість яких відповідає кількості платіжних періодів. Всі щомісячні платежі зазначені в графіку платежів. Щомісячні платежі повинні здійснюватися позичальником відповідно до графіка погашення кредиту та повинні бути отримані кредитодавцем не пізніше відповідної дати щомісячного платежу, зазначеної в графіку.

Щомісячний платіж у відповідності з графіком включає в себе відповідну частину суми кредиту, проценти за користування кредитом та комісію за управління ним, які підлягають погашенню позичальником у відповідному платіжному періоді.

Пунктом 3.6 кредитного договору визначено, що кожний щомісячний платіж повинен бути отриманий кредитодавцем протягом відповідного платіжного періоду не пізніше відповідної кінцевої дати щомісячного платежу, зазначеної в графіку платежів - не пізніше 10 числа місяця у відповідному платіжному періоді.

Відповідно до пункту 5.3. кредитного договору наслідком невиконання або неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань щодо сплати щомісячних платежів є право кредитодавця вимагати сплати неустойки (штрафу) в розмірі 20 % від суми кредиту, який повинен бути сплачений достроково за вимогою кредитодавця.

За правилами пункту 6.1. кредитного договору він діє до повного повернення позичальником заборгованості та до повного виконання будь-яких інших зобов`язань, прийнятих позичальником за умовами договору.

18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, внаслідок якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитним договором від 25 червня 2008 року № 8, укладеним між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 .

Цей договір відповідачем не оспорювався, тому з огляду на приписи ст. 204 ЦК України, не підлягає правовій оцінці.

Згідно з частиною першою статті 57 ЦПК України в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За такого розрахунок заборгованості за кредитним договором у спорах про стягнення такої заборгованості та його обґрунтованість входять до предмету доказування по спорах про стягнення кредитної заборгованості.

Дані про те, що останні платежі за кредитним договором ОСОБА_1 здійснював після 10 липня 2011 року розрахунок заборгованості не містить та відповідачем не визнано.

Ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2015 року про витребування та надання позивачем повного розрахунку заборгованості позичальника, ТОВ «Кредитні ініціативи» безпідставно не виконана. Суду апеляційної інстанції також не було надано розгорнутого розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про здійснення відповідачем сплату кредиту після спливу строку кредитування - 10 липня 2011 року, позивач суду не надав, хоча це, згідно приписів статей 57, 60 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, є його обов`язком.

04 травня 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду зазначав, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давності (а. с. 75-76).

Крім того, в апеляційній скарзі, посилаючись на свою необізнаність про розгляд даної справи судом першої інстанції, ОСОБА_1 подав заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до статей 526, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), в якій зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Апеляційним судом установлений факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, процентами до 10 липня 2011 року та штрафу.

З урахуванням того, що останні платежі на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 вносив до 10 липня 2011 року, а з позовом до суду ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося у квітні 2015 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи».

Ураховуючи, що право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку дії договору - 10 липня 2011 року, то починаючи з 11 липня 2011 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитом, тому до вимог позивача про стягнення процентів за період з 11 липня 2011 року по 08 квітня 2015 року позовна давність не може бути застосована, оскільки такі вимоги є необґрунтованими.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо нарахування та стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» комісії за управління кредитом, передбаченої пунктом 1.7. кредитного договору.

Відповідно до пункту 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що умовами договору передбачено комісійну винагороду банку за управління кредитом, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є незаконним. Крім того, ТОВ «Кредитні ініціативи» не зазначило, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу як позичальнику.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позовну заяву підписано неналежною особою представником позивача ОСОБА_2 , оскільки відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 42 ЦПК України, у редакції чинній на час подання позовної заяви, повноваження представника позивача були посвідчені довіреністю юридичної особи №ДВК 1248 від 11 липня 2014 року.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому це рішення необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України за результатами апеляційного перегляду рішення суду та відмови у задоволенні позову, апеляційний суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем в суді першої інстанції. У зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 807 грн. 98 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8 від 25 червня 2008 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (07400 Київська область м. Бровари, бульвар Незалежності, 14, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 807 (вісімсот сім) грн. 98 коп. судового збору понесеного за подання та розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 14 вересня 2020 року.