Дата документу 02.09.2020
Справа № 334/4099/18
Провадження № 2/334/331/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Панасюри Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Запорізька про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування, в якій вказав, що у 1969 році, ОСОБА_3 за життя, на підставі наказу по радгоспу «Хортицький» № 117 від 18 липня 1969 р. був наділений земельною ділянкою розміром 0,15 га у АДРЕСА_1 , для будівництва житлового будинку. В подальшому, на вказаній земельній ділянці було споруджено: сарай літ. А,житловий будинок літ. Б, сіні літ. б, сіні літ. б1, вбиральня літ. Д, гараж літ. Ж, водопровід літ М., що підтверджується технічним паспортом інв. № 3504 на житловий будинок індивідуального житлового фонду. При цьому, назву вулиці було перейменовано з «Осипенко» на «Талаліхіна».

В шлюбі у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5 , яка 25.12.1974 р. уклала шлюб із ОСОБА_6 , внаслідок чого змінила дівоче прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». Шлюб був розірваний22.08.1974 року. У подальшому, ОСОБА_9 15.01.1982 р. уклала повторний шлюб із братом позивача - ОСОБА_10 , внаслідок чого змінила своє прізвище « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_11 ».

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його дружина, ОСОБА_4 померла ще раніше,ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , Її чоловік, брат позивача - ОСОБА_10 також помер, ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідачка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є донькою ОСОБА_14 та ОСОБА_9 . 29 серпня 2003 року відповідач уклала шлюб з ОСОБА_15 , внаслідок чого змінила дівоче прізвище « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_16 ».

Після смерті дідуся, оскільки бабця померла раніше його, жоден із інших спадкоємців право на спадщину не оформлював. Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, ОСОБА_12 отримала спадщину за дідусем у 1983 році, як спадкоємець першої черги за фактом свого вступлення у володіння спадковим майном, тому що постійно проживала у будинку АДРЕСА_2 . Її брат ОСОБА_17 та сестра ОСОБА_18 відмовилися від отримання спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 її другий чоловік, брат позивача - ОСОБА_10 , який також був зареєстрований у будинку АДРЕСА_2 , теж фактично прийняв спадщину на 1/4 частину цього будинку та інших будівель, однак оформити документально право власності не встиг та помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Жоден інший спадкоємець своїх прав на спадкове майно не заявляв.

Оскільки стан здоров`я ОСОБА_10 після смерті дружини ОСОБА_12 був незадовільним, він потребував постійного нагляду, а відповідач є працюючою особою, яка не мала змоги надавати постійно цей нагляд, то за їх спільним рішенням, позивач у жовтні 2014 року переїхав до них у будинок АДРЕСА_2 , де фактично постійно проживав, надаючи посильну допомогу та мешкає за вказаною адресою й по теперішній час. Тим самим, як єдиний спадкоємець свого брата, за другою чергою спадкування, згідно ст. 1262 ЦК України, за фактом свого проживання прийняв за ним спадщину після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 . Але, через відсутність достатніх документів, не оформлення права спадщини самим померлим братом, з об`єктивних причин, та не визнання викладених позивачем обставин відповідачкою по справі, він не має змоги оформити спадщину у позасудовому порядку, у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду з даним позовом та просить суд визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частки житлової будинку із господарськими спорудами (житлове домоволодіння у складі: сарай літ. А, житловий будинок л Б. сіні літ. б, сіні літ. б1, вбиральня літ. Д, гараж літ. Ж, водопровід літ М.), розташованого адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач в судове засідання не з`явився, просить розглянути справу за його відсутності, на позові наполягає у повному обсязі.

Відповідачка та її представник, адвокат Кондратенко Олексій Борисович, в судове засідання не з`явились, надали суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнали.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З урахуванням змісту позову та матеріалів цивільної справи, суд вважає, що відповідачці слід відмовити у визнанні позову і продовжити судовий розгляд справи, оскільки визнання позову відповідачкою суперечить вимогам закону, а тому визнання позову судом не приймається.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

У відповідності до ч. ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 у шлюбі у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилася ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 18.08.1952 р„ виданим Пижемською селищною радою Горьківської області, РРФСР (а.с.12).

25.12.1974 року ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_6 та змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 25.12.1974 р., виданим Будинком урочистої реєстрації шлюбу м. Запоріжжя (а.с.13). Шлюб був розірваний 22.08.1978 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 22.08.1978 р., виданим Ленінським відділом ЗАГС м. Запоріжжя (а.с.14).

В цьому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась ОСОБА_13 , відповідачка по справі, яка є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 16.12.1975 р., виданим Ленінським відділом ЗАГС м. Запоріжжя (а.с.18), яка 29.08.2003 року уклала шлюб з ОСОБА_15 та змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_16 », що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_5 від 29.08.2003 р., виданим відділом РАГС Ленінського РУЮ м. Запоріжжя (а.с.19).

В подальшому, ОСОБА_9 15.01.1982 р. уклала повторний шлюб із братом позивача ОСОБА_10 , внаслідок чого змінила своє прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_11 », що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_6 від 15.01.1982 р., виданим Ленінським відділом ЗАГС м. Запоріжжя (а.с.15).

Відповідно до Свідоцтвами про народження серія НОМЕР_7 від 09.11.1950 р. батьками ОСОБА_10 вказані ОСОБА_19 та ОСОБА_20 (а.с.10).

Відповідно до Свідоцтвами про народження серія НОМЕР_8 від 23.08.1956 р., батьками ОСОБА_1 вказані ОСОБА_19 та ОСОБА_20 (а.с.10).

У 1969 році, ОСОБА_3 за життя, на підставі наказу по радгоспу «Хортицький» № 117 від 18 липня 1969 р. був наділений земельною ділянкою розміром 0,15 га у АДРЕСА_1 , для будівництва житлового будинку (а.с.22).

В подальшому, на вказаній земельній ділянці було споруджено: сарай літ. А,житловий будинок літ. Б, сіні літ. б, сіні літ. б1, вбиральня літ. Д, гараж літ. Ж, водопровід літ М., що підтверджується технічним паспортом інв. № 3504 на житловий будинок індивідуального житлового фонду. При цьому, назву вулиці було перейменовано з «Осипенко» на «Талаліхіна» (а.с.23-30).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_9 від 04.08.1983 р., виданим Шевченківським відділом ЗАГС м. Запоріжжя (а.с.20).

Його дружина, ОСОБА_4 померла ще раніше, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_10 від 11.02.1978 р., виданим Шевченківським відділом ЗАГС м. Запоріжжя (а.с.21).

Після смерті ОСОБА_3 , жоден із спадкоємців право на спадщину не оформлював. ОСОБА_17 та ОСОБА_18 відмовилися від отримання спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними заявами до нотаріальної контори (а.с.31,32)

ОСОБА_12 після смерті ОСОБА_3 від спадщини не відмовляла, однак до нотаріальної конторі не зверталася.

ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_11 від 20.09.2014 р., виданим Міським відділом ДРАЦС реєстраційної служби ЗМУЮ (а.с.16).

Після смерті ОСОБА_12 жоден із спадкоємців право на спадщину не оформлював.

Її чоловік, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_12 від 11.06.2015 р., виданим Міським відділом ДРАЦС реєстраційної служби ЗМУЮ (а.с.11).

Відповідачка ОСОБА_2 постійно мешкала у будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується копією її паспорту (а.с. 17).

Після смерті ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 її другий чоловік, ОСОБА_10 , до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Щодо фактичного прийняття спадщини, позивачем суду не надано підтвердження, що ОСОБА_10 був зареєстрований та проживав у будинку АДРЕСА_2 та за цією адресою також була зареєстрована померла ОСОБА_12 .

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, у встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 батальйону, в позові зазначає, що фактично з жовтня 2014 року переїхав у будинок АДРЕСА_2 , де фактично постійно проживав, доглядаючи брата до його смерті та мешкає за вказаною адресою по теперішній час, чим фактично прийняв спадщину після померлого брата як спадкоємець другої черги, однак будь-яких доказів на підтвердження цього суду не було надано.

Посилаючись на обставини виникнення спірних правовідносин, позивач жодним чином не довів обґрунтованість звернення до суду з даним позовом, оскільки ним до теперішнього часу не надано суду будь-яких доказів на право спадкування після смерті свого брата, оскільки всі документи на спадковий будинок оформлені на ім`я ОСОБА_3 (а.с.22-30).

Також, суд звертає увагу позивача, що відповідно до свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_10 . (а.с.11), а позивач відповідно до наданої копії паспорту ОСОБА_1 . (а.с.8)

Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що він звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого брата, а його посилання на те, що на консультації у Другій Запорізькій державній нотаріальній конторі йому повідомили про те, що без наявності оригіналів документів про право власності спадкодавця він не може оформити своє право власності на спадкове майно у загальному порядку не можуть бути підтвердженням його права на звернення до суду з даним позовом, оскільки згідно п.2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верхового Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Однак, позивачем не надано суду Постанови нотаріуса про відмову в здійсненні нотаріальних дій для оформлення спадкового майна, що могло стати перешкодою для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, як то передбачено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що правові підстави позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог, суд вважає безпідставними, оскільки на цей час відсутня мотивована відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12-13, 81, 223, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1223, 1261, 1266, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Запорізька про визнання права власності на майно в порядку спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного рішення - 10 липня 2020 р.

Суддя: Баруліна Т. Є.