ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/226/20 Номер провадження 22-ц/814/1655/20Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2020 року (ухвалене суддею Ощинською Ю.О., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (далі ПрАТ «АСК «Інго Україна») про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», який у подальшому 22.04.2020 уточнила шляхом збільшення розміру позовних вимог (а.с. 71-73). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19 грудня 2018 року неподалік с. Березно Вінницького району Вінницької області мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи рейсовим автобусоммарки «Сетра», номерний знак республіки Молдова СММ (страхова компанія MOLDOVA ASTROVAZ), допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . В наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих ушкоджень загинув на місці події. Відповідальність водія вищезазначеного транспортного засобу, на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована у іноземній страховій компанії MOLDOVA ASTROVAZ (Молдова), представником даної страхової компанії на території України є ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», яке уповноважене здійснювати врегулювання та відшкодування шкоди, завданої в наслідок ДТП. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження №0000492 від 19.12.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. 08 лютого 2019 року вказане кримінальне провадження було закрито постановою старшого слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

Позивач зазначила, що внаслідок загибелі ОСОБА_4 без батьківського піклування залишилася його малолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має право на відшкодування від відповідача.

Посилалась на те, що 20 грудня 2019 року ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» було проведено часткову виплату страхового відшкодування у сумі 74460 грн законному представнику доньки загиблого ОСОБА_1 . Зазначена сума становить 50% від заявленої згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування 148920 грн. У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду та відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника відмовлено, відповідачем було відмовлено, у зв`язку з наявністю провини пішохода ОСОБА_4 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув.

Позивач вважає відмову ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» у виплаті 50% страхового відшкодування неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону, в зв`язку з чим прохала суд стягнути з відповідача 74460 грн відшкодування шкоди, 6141,70 грн пені, трьох відсотків річних у розмірі 807,84 грн, інфляційних втрат у розмірі 520,17 грн. та 15000,00 грн. судових витрат з надання професійної правничої допомоги.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про стягнення страхового відшкодування - задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на користьОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 74460 (сімдесят чотири тисячі чотириста шістдесят) гривень 00 копійок, з яких 7446,00 моральна шкода, 67014,00 - відшкодування на утримання дитини).

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 6141 (шість тисяч сто сорок одну) гривню 70 копійок, три відсотки річних у розмірі 807 (вісімсот сім) гривень 84 копійки, та інфляційні втрати у розмірі 520 (п`ятсот двадцять) гривень 17 копійок, всього на загальну суму - 7469 (сім тисяч чотириста шістдесят дев`ять) гривень 71 копійку.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 понесені судові втрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4800 (чотири тисячі вісімсот) гривень 00 копійок.

Додатковим рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 13 липня 2020 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на користьдержави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

З вказаним рішенням суду не погодилось акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2020 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно з`ясовані обставини справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Зокрема вказує, що оскільки ДТП від 19.12.2018 року трапилася через грубу необережність дій пішохода ОСОБА_4 (перебування у нетверезому стані, порушення Правил дорожнього руху України), тому відповідачем було прийнято правомірне рішення про зменшення суми страхового відшкодування з 148920,00 грн. до 74 460,00 грн, тобто на 50%, та здійснення відповідної виплати у розмірі 74 460,00 грн. Отже, відповідач правомірно діяв відповідно до норм ч.2 ст.1193 ЦК України, які в даному випадку підлягають застосуванню. Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 74 460,00 грн є безпідставними та необгрунтованими.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній підтримуючи висновки суду першої інстанції прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Пирятинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 26.12.2018 (а.с. 14), який загинув на місці пригоди під час дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 19 грудня 2018 року близько 01 год 00 хв неподалік с. Березно Вінницького району Вінницької області, внаслідок наїзду автобусом марки «Сетра» номерний знак республіки Молдова НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 .

По факту цієї дорожньо-транспортної пригоди 19 грудня 2018 року було відкрите кримінальне провадження №0000492 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 7).

Оскільки під час досудового провадження у діях водія ОСОБА_3 порушень Правил дорожнього руху не встановлено, постановою старшого слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області Потребчука О.О від 08 лютого 2019 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 16-17).

Заочним рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , після розірвання шлюбу позивачу відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_1 (а.с. 12).

Від даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 11).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями виконавчого комітету Пирятинської міської ради ОСОБА_4 з 04 липня 1998 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований у м. Пирятин (а.с. 15).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - рейсового автобуса марки «Сетра», номерний знак Республіки Молдова НОМЕР_3 застрахована у іноземній страховій компанії MOLDOVA ASTROVAZ (Молдова) (страховика відповідальності винної у скоєнні ДТП особи), представником даної страхової компанії на території України є ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», яке уповноважене здійснювати врегулювання та відшкодування шкоди, завданої в наслідок ДТП) на території України є ПрАТ «АСК «ІНГО України», яке уповноважене здійснювати врегулювання та відшкодування шкоди, завданої під час ДТП, в порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України, що підтверджено повідомленням відділу регламентних виплат з міжнародного страхування Моторно (транспортного) страхового бюро України про порядок врегулювання вимог № 8.3-07/29912 від 13.09.2019, номер справи МТСБУ: 02-MD-UA-19/14936.1 (а.с. 26).

23 вересня 2019 року представник позивача в інтересах ОСОБА_1 , законного представника малолітньої ОСОБА_2 , звернулась до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування для доньки потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_2 , а саме: моральної шкоди у розмірі 14 892 грн. 00 коп та відшкодування на утримання неповнолітньої у розмірі 134028 грн. 00 коп (а.с. 20-21).

Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 148920,00 грн, з яких 14892, 00 грн. - моральна шкода та 134028,00 грн відшкодування на утримання малолітньої доньки.

Відповідачем на адресу представника позивача 29.11.2018 вих. № 4058 було надіслано повідомлення, що ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» розгляне страхову справу № GK-11466-01-MD та прийме рішення щодо виплати (відмови у виплаті) протягом 90 днів з моменту написання заяви на виплату страхового відшкодування, яка ними отримана 26.09.2019 року (а.с. 27).

За результатами розгляду вказаної заяви ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 74460,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи та 67014,00 грн за шкоду пов`язану із втратою годувальника. Загальна сума відшкодування складає 74460,00 грн. Також відповідно до положень законодавства цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду виникає у водія транспортного засобу SETRA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в силу експлуатації ТЗ. Разом з тим згідно постанови про закриття кримінального провадження СУ ГУНП у Вінницькій області встановлено, що причинною виникнення даної ДТП стали порушення пішохода ОСОБА_4 п.4.1., п.4.4., п.4.7., п.4.14. розділу 4 Правил дорожнього руху України, що призвело до його смерті. В діях водія автобуса SETRA реєстраційний номер НОМЕР_4 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б перебували у причинному зв`язку з виникненням зазначеної ДТП не встановлено. У такому випадку, відповідно до п. 36.3. ст.36 Закону у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу заподіяної шкоди на кількість таких осіб. З огляду на зазначену вимогу Закону розмір страхового відшкодування розподілено та буде виплачено пропорційно кількості осіб відповідальних за заподіяння шкоди (а.с. 29).

Зазначена сума становить 50% від заявленої згідно заяви про виплату страхового відшкодування суми (148920 грн), у виплаті інших 50% страхового відшкодування відмовлено.

Представник позивача вважає, що кошти, які сплатила страхова компанія, є недостатніми, а відмова відповідача є необґрунтованою, а тому з відповідача ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхові відшкодування оскільки дитина втратила батька-годувальника.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки смерть ОСОБА_4 настала в результаті наїзду на нього одного джерела підвищеної небезпеки, а ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО «Україна», здійснило 50% страхової виплати, то з останнього, виходячи з положень ч.3 ст. 1193 ЦК України, підлягають стягненню інші 50% страхової виплати у розмірі 74460 грн., також підлягають стягненню з відповідача інфляційні втрати, три відсотка річних та пеня на загальну суму 7469 грн. 71 коп.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до положень чч.1 та 2 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст.6 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Постановою про закриття кримінального провадження за фактом ДТП встановлено відсутність у діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тоді як цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, передбачена ст.1187 ЦК України.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), в постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 161/2844/17.

Колегія суддів вважає, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Статтею 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею 18 років (учню, студенту-до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років).

У статті 1202 ЦК України зазначено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

У відповідності до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому у ч.3 ст.1193 ЦК України зазначено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Аналіз положень ст.ст. 1200, 1202 ЦК України, ст. 27 Закону у системному зв`язку з положеннями ч. 3 ст. 1193 ЦК України дозволяє суду дійти висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодуванні шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених ст. 27 Закону.

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені процесуальні норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з АТ «СК «ІНГО» страхового відшкодування.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуакціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» - залишити без задоволення.

РішенняПирятинського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 18 вересня 2020 року.

Головуючий суддя : _______________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Т.В. Одринська ______________ В.П. Пікуль