Справа № 298/514/20
П О С Т А Н О В А
Іменем України

02 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., БИСАГИ Т.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 298/514/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великоберезнянського районного суду від 15 липня 2020 року, повний текст якого складено 15 липня 2020 року, головуюча суддя Лютянська М.С., -

встановив:

13.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи наступним. Позивач є студентом першого курсу денної форми навчання факультету інформаційних технологій Ужгородського національного університету та потребує постійної матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, яке триватиме до 30.06.2013. Відповідач є батьком позивача, шлюб між батьком і матір`ю позивача ОСОБА_3 розірвано, відповідач не проживає з позивачем, а мати не в змозі самостійно нести всі витрати, пов`язані з навчанням позивача. До досягнення позивачем 18-літньго віку на його утримання з батька стягувалися аліменти.

Відповідач працездатний, працює у Великоберезнянському районному військовому комісаріаті, має можливості отримувати доходи і може надавати позивачу матеріальну допомогу, але добровільно цього не робить.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Посилаючись на і обставини, позивач просив стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , утримання на період навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи від дня подання позовної заяви і до закінчення навчання 30.06.2023, але не довше досягнення 23-річного віку.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 15.07.2020 позов задоволено:

стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_2 , аліменти на його утримання на період навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви і до закінчення навчання 30.06.2023, але не більше досягнення позивачем 23-річного віку;

допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини за один місяць;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності в повному обсязі, з наявності підстав для стягнення аліментів у розмірі, заявленому позивачем.

Відповідач ОСОБА_2 оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване. У скарзі наводить такі доводи.

Суд не врахував дійсних обставин, які мають значення при вирішенні справи. Так, відповідач сплачує аліменти на утримання ще одного сина від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має дружину-інваліда на утримання та лікування якої несе постійні витрати, а також сплачує за чотирма кредитами, несе витрати на утримання житла тощо. Через це, зважаючи на розмір свого заробітку, відповідач не в змозі надавати утримання позивачу в тому обсязі, який він просив.

У справі немає доказів ані про матеріальне становище матері позивача, ані про витрати позивача на навчання, що є істотними для справи обставинами. Позивач не посилався в позовній заяві на відповідні обставини та підстави позову.

Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи, якими заперечувався позов, не дав цим доводам та наданим відповідачем доказам оцінки, залишив поза увагою, що позивач не довів належним чином свого позову.

Попри це, відповідач не заперечує необхідності надання синові матеріальної допомоги на період навчання з урахуванням принципу рівності прав і обов`язків батьків щодо надання такого утримання і письмово заявляв про готовність сплачувати кошти на період навчання сина, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років, в розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Такий розмір аліментів є можливим до сплати та забезпечить сплату аліментів на іншу дитину, а також утримання дружини-інваліда.

Відповідач просить скасувати рішення суду та стягнути з нього на утримання позивача аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб до закінчення його навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх сина, дочку та його виконання.

Особа діє у цивільних, в тому числі, в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 7, 8 СК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ч. 2 ЦПК України).

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови наведення в заяві відповідних підстав, пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що, зокрема, не допускають множинного тлумачення, припущень.

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шлюб між відповідачем та матір`ю позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розірвано, позивач із матір`ю проживають по АДРЕСА_2 , відповідач зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с. 4, 8, 19, 20, 31 та ін.).

Я видно з довідки № 20/34, виданої деканатом факультету інформаційних технологій Ужгородського національного університету 30.03.2020, ОСОБА_1 є студентом першого курсу денної форми навчання цього факультету, орієнтовний термін закінчення навчання 30.06.2023 (а.с. 2).

Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на власний ризик і розсуд, позивач ОСОБА_1 не наводив як підстави та обґрунтування позову конкретні дані про умови та розмір оплати навчання в університеті, про своє матеріальне становище, про те, отримує він стипендію, чи ні, про доходи і матеріальне становище своєї матері тощо. До позовної заяви не були додані відповідні докази. Тобто, позивач на свій розсуд виконав саме в такий спосіб процесуальні обов`язки, що випливають із приписів ст. 12 ч. 3, ст. 43 ч. 1 п. 2, ст. 81 ч. 5, ст. 83 ч.ч. 2, 4, ст. 175 ч. 3 п. 5, ст. 177 ч. 5 та інших положень ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов (а.с. 15-18), до якого додав, зокрема, копію Свідоцтва про шлюб, укладений 11.02.2010 з ОСОБА_5 , виданого 12.11.2011 Відділом РАЦС Перечинського РУЮ Закарпатської області (а.с. 21), копію посвідчення, виданого Перечинським УПСЗН 24.01.2012, з якого вбачається, що ОСОБА_6 є інвалідом третьої групи з дитинства, державна соціальна допомога призначена їй довічно і з 28.05.2010 становить 800,00 грн (а.с. 22), дані про кредитні відносини з АТ КБ «ПриватБанк» і АТ «Альфа-Банк» (а.с. 23-26).

У відзиві відповідач вказав, серед іншого, на відсутність доказів щодо матеріального становища позивача та його матері, зазначив, що його нарахована заробітна плата як працівника Великоберезнянського райвійськкомату становить 10144,40 грн на місяць, з якої після всіх відрахувань, в тому числі, аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишається близько 5500,00 грн. Відповідач не заперечував необхідності надання певного утримання позивачу і просив стягнути з нього на утримання повнолітнього сина 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб до закінчення його навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років.

Після надходження відзиву відповідача на позов позивач надав суду копії квитанцій про оплату за навчання в університеті (від 27.07.2019 на суму 5500,00 грн, від 03.02.2020 на суму 5500,00 грн) та про оплату проживання в гуртожитку (від 28.08.2019 на суму 1560,00 грн, від 13.11.2019 на суму 1560,00 грн, від 28.02.2020 на суму 1560,00 грн, від 05.06.2020 на суму 520,00 грн) (а.с. 29, 30). Інші дані та докази щодо матеріального становища та умов оплати навчання і пов`язаних із цим витрат позивач не надавав.

Доданими відповідачем ОСОБА_2 до апеляційної скарги документами підтверджуються раніше повідомлені ним суду першої інстанції обставини. Даними Пенсійного фонду України про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) за 2020 рік зафіксована заробітна плата відповідача у березні і квітні на рівні 10144,00 грн, а всього за період із січня по червень 80931,60 грн. Довідкою Великоберезнянського міжрайонного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 23.07.2020 № 18.14-18/10604 підтверджується, що із заробітної плати ОСОБА_2 відраховуються на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заборгованість за виконавчим документом відсутня, починаючи з 01.05.2020 утримання здійснюється в розмірі 16,665%.

Згідно з нормами СК України:

батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180);

батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст. 198);

якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ст. 199 ч.ч. 1, 2, 3);

суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 ч.ч. 1, 2).

при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1);

до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу (ст. 201).

Непрацездатною вважається, зокрема, особа з інвалідністю I, II чи III групи (ст. 1 ч. 1 абз. 17 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 75 ч. 3 СК України).

Прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення (ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Розмір прожиткового мінімуму у 2020 році для працездатної особи становить від 2102,00 грн на 01.01.2020 до 2270,00 грн на 31.12.2020.

Отже, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин, тоді як матеріальне утримання повнолітніх доньки, сина, які продовжують навчання, пов`язується із наявністю потреби в такому утриманні та з можливістю батьків надавати утримання.

Оцінюючи правові позиції сторін та наявні в справі докази і матеріали апеляційний суд резюмує таке.

Пред`являючи вимогу про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача у зв`язку з продовженням навчання, позивач не навів належного обґрунтування та не подав доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме в такому розмірі.

У контексті справи у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 182, 199, 200 СК України, обставинами, що мають істотне значення, є матеріальне становище особи, на утримання якої стягуються аліменти, матеріальне становище платника аліментів, наявність на його утриманні інших осіб тощо. Тим часом, позивач не надав доказів про своє матеріальне становище, зокрема, про свої доходи, про доходи своєї матері, які б належним чином обґрунтували та підтвердили доводи щодо розміру проханих аліментів, наявності підстав для їх стягнення. Позивач ґрунтувався по суті на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Натомість відповідач виконав свій обов`язок доказування відповідних обставин, його доводи узгоджуються з наданими доказами, документами та обставинами справи, не спростовані та заслуговують на увагу. Для відхилення доводів відповідача про неспроможність наразі надавати утримання позивачу у заявленому ним розмірі та для неврахування відповідних доказів апеляційний суд підстав не має.

Відтак, позивач не виконав свого обов`язку обґрунтування та доказування пред`явленої вимоги про стягнення коштів на його утримання на період навчання, але не довше досягнення ним 23-річного віку, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Водночас заявлена відповідачем ініціативна позиція щодо сплати коштів на таке утримання до закінчення його навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років, вказує, зокрема, на визнання відповідачем необхідності надання певної матеріальної допомоги сину в цей період, спроможність надавати допомогу і прав позивача не порушує. Слід також зважати на необхідність за загальним правилом дотримання паритету (рівності) батьків у здійсненні прав і обов`язків з матеріального утримання позивача, за наявності для того підстав, у зазначений період, якщо не встановлено і не доведено підстав для відступу від такого паритету.

Поряд із цим, позиція відповідача про необхідність стягнення з нього грошового утримання повнолітнього сина саме у формі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб не ґрунтується на законі. За загальним правилом, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором, а інший спосіб, який забезпечує ефективний захист права, може бути застосований судом відповідно до викладеної в позові вимоги лише у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду (ст. 5 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

Закон передбачає визначення судом розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів (ст. 200 ч. 1 СК України). Оскільки закон містить пряму спеціальну норму щодо порядку визначення судом розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, правила про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у цих правовідносинах не застосовуються, позаяк регулюють питання стягнення відповідним процесуальним порядком аліментів на утримання дітей (ст. 184 ч. 3 СК України, ст. 161 ч. 1 п. 5 ЦПК України). Можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не пов`язується з характером отримання платником аліментів заробітку (доходу) (регулярна оплата праці, мінливість доходів абощо) ані ст. 184 СК України, ані ст. 200 СК України, на утримання повнолітніх дочки, сина аліменти можуть бути присуджені й одночасно в різних формах, це питання у справі, предметом якої є вимога про стягнення відповідних аліментів, вирішується з урахуванням обставин, що мають значення в спорі.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму, такі розміри є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Беручи до уваги результат доказування обставин, що мають значення в справі, слід констатувати, що щомісячна сплата відповідачем коштів у розмірі, близькому до 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб протягом періоду навчання позивача, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років, забезпечуватиме відповідне грошове утримання позивача, ефективну участь відповідача в матеріальному забезпеченні позивача у зв`язку з необхідністю здійснення витрат, пов`язаних із продовженням навчання, узгоджуватиметься з вимогами закону, відповідатиме інтересам позивача і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

На переконання колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту аліменти у твердій грошовій сумі 1300,00 грн протягом достатньо тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, близькому до половини розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи. Поза цим необхідно враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, вправі врегулювати відповідні питання між собою договором тощо.

Визначення точної дати закінчення навчання як «30.06.2023», до якої просить стягнути аліменти позивач, не може бути враховане апеляційним судом. Така дата є лише орієнтовною, навчання може закінчитися як до, так і після цієї дати, тому точне визначення та застосування цієї дати в рішенні суду ґрунтується на припущенні і у взаємозв`язку з нормами закону щодо предмета регулювання та граничного віку, до якого на користь позивача можуть стягуватися аліменти, вказівка на цю дату в рішенні суду може створити правову невизначеність та необхідність додаткового вирішення відповідних питань у майбутньому.

Виходячи з наведеного, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України, апеляцію, оскільки підстави для стягнення аліментів як такі не заперечуються сторонами, сам по собі висновок суду про необхідність стягнення аліментів правильний і для скасування рішення суду підстав немає, слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції, який повною мірою не виконав вимог, що випливають із положень ст.ст. 182, 199, 200 СК України, ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, змінити, позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на період продовження позивачем навчання в твердій грошовій сумі 1300,00 грн щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення позивачем 23-х років. В іншій частині на підставі ст. 375 ЦПК України рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч.ч. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Великоберезнянського районного суду від 15 липня 2020 року змінити, перший і другий абзаци резолютивної частини рішення замінити одним абзацом, який викласти в такій редакції:

«Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1300,00 грн (одна тисяча триста гривень 00 коп.) щомісячно на період продовження ОСОБА_1 навчання, починаючи з 13.05.2020 і до закінчення ним навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років».

В іншій частині залишити рішення суду без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді