КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
=======================================================================
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

07 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав 02 вересня 2020 року апеляційну скаргу, яка не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, зокрема: пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху та надано останньому десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали суду для подання до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, зазначивши при цьому поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, що об`єктивно унеможливили своєчасне подання апеляційної скарги в межах тридцяти днів з моменту отримання копії оскаржуваного рішення суду.

На виконання вимог вказаної ухвали суду, ОСОБА_1 01 жовтня 2020 року направив на поштову адресу Київського апеляційного суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження в якому зазначив, що копію оскаржуваного рішення суду отримав 28 липня 2020 року, в межах строку на апеляційне оскарження склав апеляційну скаргу, але подав з пропуском строку на апеляційне оскарження, оскільки знаходився в умовах самоізоляції, як особа, що контактувала з хворим на коронавірус COVID-19, так як є особою літнього віку та відноситься до групи ризику.

На підставі викладеного в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Проаналізувавши наведені ОСОБА_1 обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні обґрунтовані підстави для визнання причин пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та для поновлення такого строку, з урахуванням такого.

Так, відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 354 ЦПК України, строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених в ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Як стверджує ОСОБА_1 копію оскаржуваного судового рішення отримав 28 липня 2020 року, відповідно з 29 липня 2020 року для ОСОБА_1 розпочався перебіг тридцятиденного строку на звернення до суду з апеляційною скаргою з беззаперечним правом на поновлення такого строку, та який закінчився 27 серпня 2020 року.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується ОСОБА_1 апеляційна скарга була подана лише 02 вересня 2020 року шляхом її поштового відправлення на адресу Київського апеляційного суду, тобто поза межами строку, що визначений чинним цивільно-процесуальним законодавством та з дотриманням якого скаржник мав би беззаперечне право на поновлення пропущеного строку.

Як поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду ОСОБА_2 зазначає те, що він перебував на самоізоляції, як особа, яка контактувала з хворим на коронавірус COVID-19, а тому він не міг подати в строк апеляційну скаргу. Разом з тим, суд апеляційної інстанції не вважає таку причину пропуску строку на апеляційне оскарження поважною, враховуючи таке.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавіруом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року було впроваджено карантин по всій території України.

Відповідно до ч. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року №731-ІХ було внесено зміни до пункту 3 розділу XII Прикінцеві положення ЦПК України та викладено в такій редакції:

«3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Вказаний Закон набрав чинності 17 липня 2020 року, відповідно з 18 липня 2020 року розпочався перебіг 20-денного строку протягом якого учасники справи мають право на продовження процесуальних строків та який закінчився 06 серпня 2020 року.

Однак, ОСОБА_1 звертаючись до суду апеляційної інстанції із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не мав можливості вчинити відповідну процесуальну дію саме з карантинними обмеженнями, в тому числі не надав доказів на підтвердження того, що він дійсно перебував на самоізоляції.

Так, відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22 липня 2020 року №641 самоізоляція здійснюється з метою запобігання поширенню COVID-19 та зменшення кількості хворих з тяжким перебігом COVID-19.

З метою протидії поширенню COVID-19 та моніторингу самоізоляції використовується електронний сервіс «Дій вдома» Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - система).

Самоізоляції підлягають:

1) особи, які мали контакт з пацієнтом з підтвердженим випадком COVID-19, крім осіб, які під час виконання службових обов`язків використовували засоби індивідуального захисту відповідно до рекомендацій щодо їх застосування;

2) особи з підозрою на інфікування або з підтвердженим діагнозом COVID-19 в легкій формі за умови, що особа не потребує госпіталізації;

3) особи, що перетинають державний кордон та прибули з держави або є громадянинами (підданими) держав із значним поширенням COVID-19 (крім осіб, які не досягли 12 років, є громадянами (підданими) держав із значним поширенням COVID-19 та не перебували на території таких держав протягом останніх 14 днів або прямують територією України транзитом та мають документи, що підтверджують виїзд за кордон протягом двох діб, працівників дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв офіційних міжнародних місій, організацій, акредитованих в Україні, та членів їх сімей, водіїв та членів екіпажу вантажних транспортних засобів, автобусів, що здійснюють регулярні перевезення, членів екіпажів повітряних і морських, річкових суден, членів поїздних і локомотивних бригад, інструкторів збройних сил держав - членів НАТО та держав - учасниць програми НАТО «Партнерство заради миру», які беруть участь у заходах з підготовки підрозділів Збройних Сил України, діячів культури за запрошенням закладу культури разом з однією особою, що супроводжує кожного з них, якщо немає підстав вважати, що вони були в контакті із хворою на COVID-19 особою).

До системи вноситься інформація про осіб, які потребують самоізоляції:

особисто - у разі перетину кордону особою за наявності підстави для самоізоляції;

лікуючим лікарем - про осіб, щодо яких є підозра на інфікування, або осіб, які хворіють на COVID-19 та не потребують госпіталізації, про перелік осіб, які мали контакт з пацієнтом із підтвердженим випадком COVID-19;

працівниками закладів системи екстреної медичної допомоги - щодо передачі інформації про звернення осіб з підозрою на інфікування COVID-19;

працівниками державних установ Міністерства охорони здоров`я епідеміологічного профілю - стосовно осіб, які мали контакт з пацієнтом із підтвердженим випадком COVID-19 та несуть ризик поширення хвороби.

За погодженням з лікуючим лікарем або працівниками державних установ Міністерства охорони здоров`я епідеміологічного профілю особа, яка потребує самоізоляції, вносить до системи інформацію, передбачену підпунктами 1-8 пункту 24 цієї постанови, самостійно через мобільний додаток.

Лікуючий лікар визначає на підставі галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я строк самоізоляції хворого на COVID-19 або особи з підозрою на інфікування COVID-19.

Строк самоізоляції становить 14 днів: для осіб, які мали контакт із хворим на COVID-19, крім осіб, які під час виконання службових обов`язків використовували засоби індивідуального захисту відповідно до рекомендацій щодо їх застосування, з моменту контакту із хворим; здійснили перетин державного кордону та проходять самоізоляцію з використанням системи через мобільний додаток, з моменту перетину державного кордону.

Зобов`язання щодо самоізоляції припиняється автоматично після закінчення строку самоізоляції або з інших підстав, установлених цією постановою.

Установлений строк самоізоляції може бути змінено відповідно до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я особами, визначеними абзацами третім - п`ятим пункту 21 цієї постанови.

У разі здійснення особою самоізоляції до системи вноситься інформація про: 1) прізвище, ім`я, по батькові особи; 2) стать; 3) дату народження; 4) визначене особою місце самоізоляції (у разі ненадання особою відомостей про місце самоізоляції місцем самоізоляції вважається зареєстроване місце проживання особи); 5) зареєстроване місце проживання особи; 6) засоби зв`язку (номер телефону); 7) місце роботи, заклад освіти із зазначенням їх адрес; 8) наявність можливості забезпечення піклування про особу іншими особами; 9) стан здоров`я (зокрема про перебіг хвороби COVID-19, результати досліджень за методом полімеразної ланцюгової реакції, про госпіталізацію особи); 10) контактних осіб (за наявності); 11) строк самоізоляції.

Особи, які потребують самоізоляції, зобов`язані постійно перебувати у визначеному ними місці самоізоляції, утримуватися від контакту з іншими особами, крім тих, з якими разом проживають.

Поточний контроль за перебуванням особи в місці самоізоляції (далі - поточний контроль) здійснюється за вибором особи в один із таких способів: працівниками Національної поліції, Національної гвардії відповідно до внутрішнього порядку заходів з контролю за самоізоляцією, державних установ Міністерства охорони здоров`я епідеміологічного профілю, посадовими особами, уповноваженими органами місцевого самоврядування; з використанням системи через мобільний додаток.

Особа вважається такою, що обрала здійснення поточного контролю з використанням системи через мобільний додаток, з моменту авторизації в ній. До моменту авторизації поточний контроль здійснюється працівниками Національної поліції, Національної гвардії, державних установ Міністерства охорони здоров`я епідеміологічного профілю, посадовими особами, уповноваженими органами місцевого самоврядування.

Поточний контроль працівниками Національної поліції, Національної гвардії, державних установ Міністерства охорони здоров`я епідеміологічного профілю, посадовими особами, уповноваженими органами місцевого самоврядування, здійснюється шляхом проведення перевірки фактичного перебування осіб за зазначеними ними адресами самоізоляції.

Однак ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження того, що звертався до сімейного лікаря з тих підстав, що він є контактною особою та має бажання перейти на самоізоляцію, не надав суду доказів на підтвердження того, що він є зареєстрованим в системі «Дій вдома» Єдиного державного веб-порталу електронних послуг.

При цьому, навіть якщо вважати, що ОСОБА_1 дійсно контактував з хворим та перебував на самоізоляції, то строк самоізоляції становить 14 днів, а тому якщо вважати що такий контакт відбувся 28 липня 2020 року (скаржник не зазначає день в який контактував з хворим), то 14-й день самоізоляції припадає на 11 серпня 2020 року, а тому з 12 серпня 2020 року по 27 серпня 2020 року ОСОБА_1 мав можливість подати апеляційну скаргу з беззаперечним правом на поновлення строку на апеляційне оскарження, однак не скористався таким процесуальним правом та не навів суду поважних причин неможливості подання апеляційної скарги у визначений строк.

Також, суд апеляційної інстанції враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: «право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.»

Отже Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в порядку встановленому ст. 358 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Виходячи із наведених обставин справи вважаю, що застосування апеляційним судом процесуальних обмежень при апеляційному оскарженні рішення суду першої інстанції від 22 липня 2020 року відповідає принципу юридичної визначеності і не може вважатись відмовою у доступі до правосуддя.

Отже, ОСОБА_1 без поважних причин пропустив строк на апеляційне оскарження рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2020 року, не надав суду беззаперечних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, а тому суд апеляційної інстанції доходить висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2020 року має бути відмовлено.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2020 року.

Визнати неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, що зазначені ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження від 01 жовтня 2020 року.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суддя Київського

апеляційного суду С.А. Голуб