Номер провадження: 22-ц/813/1398/20
Номер справи місцевого суду: 515/545/17
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Дрішлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Давиденка Костянтина Вікторовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 06 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2017 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Татарбунари Одеської області помер батько позивачки ОСОБА_4 , який за життя вчинив розпорядження, яким заповів позивачу та її рідному брату ОСОБА_1 в рівних частках все своє майно. Після смерті батька залишився житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , 1/2 частину якого позивач має право успадкувати за вказаним заповітом.

З 12 травня 2005 року позивач безперервно проживає в Сполучених Штатах Америки, з того часу жодного разу не перетинала кордон України.

Після смерті батька брат позивача, відповідач у справі, прийняв спадщину у вигляді 1/2 частини спірного будинку, та під час телефонної розмови запевнив позивача, що коли вона приїде в Україну, то без всіляких проблем та перешкод прийме свою 1/2 частину спадку, тим самим ввів її в оману. Випадково, після розмови із своєю подругою вона дізналась, що брат прийняв у спадщину і ту частину будинку, яку батько заповів їй.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області у справі №515/1247/15-ц від 05 листопада 2015 року за відповідачем визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , що залишився після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку заповів їй батько. В своїй позовній заяві у справі №515/1247/15-ц ОСОБА_1 зазначив, що нібито сестра йому по телефону повідомила, що відмовилась від прийняття спадщини. Однак, ОСОБА_2 зазначає, що вона збирається повернутись до України на постійне проживання та хоче проживати у батьківському будинку, частину якого їй заповів батько. Весь період проживання в Сполучених Штатах Америки вона матеріально підтримувала батьків, часто з ними спілкувалась, на момент смерті батька його воля з приводу розпорядження своїм майном залишилась не змінною, заповіт він не змінив. Рішенням суду від 05.11.2015р. було встановлено, що вона втратила шестимісячний строк для прийняття спадщини. Вона не заперечує, дійсно строк прийняття спадщини нею втрачено, але причину пропуску вказаного строку вона вважає поважною, оскільки проживала безвиїзно в Сполучених Шатах Америки. Про те, що їй необхідно звернутись до нотаріуса з приводу прийняття спадщини в шестимісячний термін вона не знала, оскільки не знайома з законодавством України. Крім того, при розгляді справи за позовом ОСОБА_4 її було залучено в якості третьої особи на стороні позивача, однак про розгляд вказаної справи вона не знала. Вважає, що якщо б її належним чином повідомили про розгляд справи, вона заперечувала проти позовних вимог брата.

На підставі зазначеного, ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті батька.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, вказував на те, що позивачу нічого не заважало видати своєму представнику довіреність на вчинення нотаріальних дій, або звернутись до посольства України в США, консульських установ, чи фахівців, які надають нотаріальні послуги. Крім того, вона була обізнана про строки прийняття спадщини, оскільки він в електронному листі розповів їй про це, і тому пропустила строк для прийняття спадщини без поважних причин.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 06 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 , яка була належним чином та завчасно сповіщена про розгляд справи через свого адвоката Давиденко К.В., та сам адвокат не з`явились.

Згідно ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка належним чином сповіщених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Татарбунари Одеської області, її батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 6).

З копії закордонного паспорту вбачається, що позивач виїхала з України 12 травня 2005 року, інші відмітки про в`їзд або виїзд ОСОБА_2 до України відсутні (а. с. 7).

З копій свідоцтв про смерть серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 видно, що мати позивача ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ; батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 8, 9).

Копією заповіту від 09 жовтня 2005 року, посвідченого держаним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С.В., підтверджується, що ОСОБА_4 заповів все майно, яке буде йому належати на день смерті, в рівній долі кожному: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 10).

Таким чином, після смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме, на житловий будинок, належний померлому на праві власності.

Отже, строк для прийняття спадщини спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , відповідно до ст.1270 ЦК України, почав відраховуватись з 25.01.2012р. і закінчувався 25.07.2012р..

В матеріалах справи відсутні відомості стосовно звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивачем ці відомості не надані.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом із тим, Пленум Верховного Суду України у пункті 24 Постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про смерть спадкодавця, наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 посилалась як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини на її тривале проживання за межами України, а саме на території Сполучених Штатів Америки, а також необізнаність із законодавством України.

Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок).

Згідно з пунктом 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5 Глави 10 Порядку).

Пунктом 3.23 Глави 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

Згідно з пунктом 2.1. розділу IV Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, спадкова справа заводиться посадовою особою органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, визначених у статтях 1261, 1262, 1266 ЦК України, осіб, вказаних у заповіті, заінтересованих в охороні цього майна, або вимоги кредиторів.

Отже, позивач не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування, а тому проживання позивача за межами України не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду: від 04 березня 2020 року у справі № 640/8507/17 (провадження № 61-28865св18), від 04 червня 2020 року у справі № 601/1157/19 (провадження № 61-4901св20), від 02 квітня 2020 року у справі № 420/23/18 (провадження № 61-1883св19).

З огдяду на це, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що проживання спадкоємця за межами України є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи аргументи та доводи сторін у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надала, не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом неправомірно було скасовано рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 липня 2017 року по справі №515/545/17, яким позивачці було надано додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, не можуть бути підставною для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вказані обставини не входять до предмета доказування у цій справі.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та правильно виходив з того, що законні підстави для задоволення позову відсутні.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява № 4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Давиденка Костянтина Вікторовича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 06 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 14 вересня 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік