Житомирський апеляційний суд
Категорія 77 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

за участю секретаря

судового засідання: Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/11683/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод», за участю третьої особи Державного концерну «Укроборонпром» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2019 року, яке ухвалене суддею Сингаївським О.П. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом на обґрунтування якого зазначив, що з 01.02.2016 року працював на посаді заступника директора з питань безпеки у Державному підприємстві «Житомирський бронетанковий завод». Наказом №345-ОС від 29.10.2018 року його було звільнено з посади у зв`язку із скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України.

Вважає даний наказ незаконним та таким, що прийнятий з порушенням трудового законодавства, оскільки на підприємстві фактично не відбулось скорочення чисельності або штату працівників, так як з моменту його повідомлення про наступне звільнення і до моменту звернення до суду відповідач здійснював набір нових працівників на роботу. Усі працівники, які були попереджені про звільнення у зв`язку із скороченням штату, окрім позивача, були працевлаштовані відповідачем на ті ж посади, які раніше займали. Фактично скорочення не проводилося, а відбулись зміни у назвах окремих посад, що призвело до зміни істотних умов праці. Відповідачем з 10.10.2018 року, тобто ще до звільнення позивача, до штатного розпису було введено 56 посад, а тому роботодавець зобов`язаний був запропонувати йому всі вакантні посади, які він міг би займати згідно своєї кваліфікації чи спеціальності.

З урахуванням вищевикладеного просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення з роботи, поновити його на посаді заступника директора з питань безпеки у Державному підприємстві «Житомирський бронетанковий завод», стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду в розмірі 17 160 грн, яка заподіяна порушенням його трудових прав.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2019 року, з урахуванням ухвал про виправлення описок в рішенні суду від 05.02.2020 року та від 25.02.2020 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 345 ОС від 29 жовтня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з питань безпеки Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора з питань безпеки Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» з 29 жовтня 2018 року. Стягнуто з Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 29 жовтня 2018 року по день винесення рішення, в сумі 562 271,06 грн. Допущено негайне виконання рішення суду та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Державне підприємство «Житомирський бронетанковий завод» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог скарги зазначає, що підприємство дотрималося норм законодавства, що регулює звільнення працівника і на підприємстві дійсно мало місце зміна в організації виробництва і праці у вигляді скорочення штату працівників, позивачу були запропоновані всі вакантні посади, які він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації, від яких він відмовився. Крім того, в матеріалах справи відсутні посадові та робочі інструкції посад, які за словами позивача не були йому запропоновані, а ухвала суду про їх витребування у відповідача винесена з грубим порушенням вимог ЦПК України. Таким чином, висновок суду про доведеність факту можливості зайняття позивачем всіх вакантних посад на підприємстві є незаконним та таким, що ґрунтується виключно на припущеннях та суперечить вимогам ст. ст. 40,49-2 КЗпП України та висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 18.09.2018 року у справі № 800/538/17. У зв`язку з чим висновок суду про те, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог закону є помилковим.

Позивач ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечив, надіславши відзив, у якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а твердження апелянта безпідставними як такі, що не ґрунтуються на чинному законодавстві та доказах наданих сторонами.

В судовому засіданні представники відповідача просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач та його представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник Державного концерну «Укроборонпром» в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 01.02.2016 ОСОБА_1 працював на посаді заступника директора з питань безпеки у Державному підприємстві «Житомирський бронетанковий завод».

Зі змісту Наказу по Державному підприємстві «Житомирський бронетанковий завод»№185-ОД від 06.07.2018 року «Про проведення організаційно-штатних заходів по скороченню чисельності і штату працівників» та наказу № 213-ОД від 07.08.2018 року, яким були внесені зміни до вищевказаного наказу, слідує, що у зв`язку із зменшенням обсягу замовлень, необхідністю скорочення витрат на заробітну плату і оптимізації штатної структури підприємства, приведення назв посад та професій у відповідність до вимог до Класифікатора професій ДК 003:2010, скорочено з 10.10.2018 року структурні підрозділи та штатні одиниці на підприємстві, в тому числі і посаду заступника директора з питань безпеки (т.1 а.с.132-144).

07 серпня 2018 року ОСОБА_1 вручено попередження про наступне звільнення за скороченням штату працівників, із зазначенням про відсутність вакантних посад, які б могли бути йому запропоновані для подальшого працевлаштування. Разом з цим, до Державного концерну «Укроборонпром» направлено клопотання про надання погодження на його звільнення (т.1 а.с.12).

30 серпня 2018 року Державне підприємство «Житомирський бронетанковий завод» отримало від Державного концерну «Укроборонпром» лист № 01-11/2478, який підписаний заступником Генерального директора з виробництва Ю. Шунь, про погодження на звільнення з посади заступника директора з питань безпеки у Державному підприємстві «Житомирський бронетанковий завод» ОСОБА_1 (а.с.т.1 а.с.185).

Відповідно до наказу № 258-ОД від 10.10.2018 року, у зв`язку з веденням у дію з 10 жовтня 2018 року штатного розпису ДП «Житомирський бронетанковий завод» у новій редакції, відповідно до наказу директора від 01.08.20-18 р. № 207-ОД, затвердженого та погодженого ДК «Укроборонпром», у новий штатний розпис підприємства введена посада заступника директора з питань безпеки та загально-організаційних питань (одна штатна одиниця) (т.1 а.с.89-95).

29 жовтня 2018 ОСОБА_1 вручено пропозицію, в якій запропоновано посаду начальника служби економічної безпеки або посаду начальника групи служби охорони (на умовах строкового трудового договору терміном на 3 місяці). Від запропонованих посад позивач відмовився та просив відповідача перевести його на інші посади по безстроковому трудовому договору, які б він міг би займати згідно своєї кваліфікації чи спеціальності.

Наказом директора ДК «Укроборонпром» від 29 жовтня 2018 року № 345-ОС, ОСОБА_1 , заступника директора з питань безпеки, було звільнено з роботи з 29 жовтня 2018 року у зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку (т.1 а.с.11).

У відповідності з ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено п.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Власник або уповноваженим ним органом є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну в установі, організації роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював (Постанова ВП Верховного Суду у справі № 800/538/17 від 18.09.2018).

Під час розгляду справи було з`ясовано, 09 червня 1993 року ОСОБА_1 закінчив Сумське вище артилерійське командне училище ім. М.В. Фрунзе і отримав вищу освіту за спеціальністю «Командна тактична артилерія» та здобув кваліфікацію інженера з експлуатації артилерійського озброєння. Згідно особового листка з обліку кадрів по підприємству, позивач у період з 08.1993 року по 06.1998 рік проходив службу у Збройних силах України, а з 06.1998 року по 12.2013 рік в органах безпеки України, з 03.2015 року прийнятий начальником служби безпеки ДП «Житомирський бронетанковий завод» (т.1 а.с.99,100).

Наказом № 258-ОД від 10.10.2018 року, у зв`язку з веденням у дію з 10 жовтня 2018 року штатного розпису ДП «Житомирський бронетанковий завод» у новій редакції, у штатний розпис підприємства була введена посада заступника директора з питань безпеки та загально-організаційних питань. Згідно посадової інструкції, за кваліфікаційними вимогами, на посаду заступника директора з питань безпеки та загально-організаційних питань підприємства призначається особа, що має повну вищу освіту відповідного напрямку (магістр, фахівець), а також досвід роботи (не менше 8-ми років) в силових структурах, правоохоронних, контролюючих органах, органах прокуратури або підрозділах безпеки, підприємств всіх форм власності, та здобула теоретичну та практичну підготовку, необхідну для виконання покладених на неї обовязків (т.1 а.с.73).

Як пояснив представник відповідача під час апеляційного розгляду справи, дана посада не пропонувалась позивачу через те, що на час її введення, Державне підприємство «Житомирський бронетанковий завод» вже отримало від Державного концерну «Укроборонпром» листа № 01-11/2478 від 30.08.2018 року, яким було погоджено звільнення з посади заступника директора з питань безпеки ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів вважає, що такі доводи є безпідставними, оскільки наявність погодження на звільнення працівника з посади, яка скорочується, в контексті положеньч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, не звільняє роботодавця від обов`язку запропонувати всі вакантні посади (іншу роботу), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Крім того, згідно довідки Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» вих. №31 від 06.03.2019 року, станом на 07 серпня 2018 року на підприємстві були вакантні посади, в тому числі: головного інженера, пресувальника-вулканізатора 2-го розряду центрально-комплектуваної дільниці, інженер-конструктор 3-ї категорії технічного відділу, інженер-конструктор 2-ї категорії технічного відділу, технік (з нормативно-довідкової інформації) технічного відділу (т.1 а.с.143).

Також згідно довідки Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» від 11.04.2019 вих.№02/1437, станом на 29 жовтня 2018 року на підприємстві була вакантна 21 посада, в тому числі: посада головного інженера, заступника з виробництва, конструктора, а також робочі посади: водія електрокара, слюсара з ремонту бойових та спеціальних машин цеху №1, слюсара-електрика з ремонту електрообладнання бойових та спеціальних машин цеху №1, наповнювача балонів цеху №1, маляра цеху №1 та цеху №3(2 од.), випробувача двигунів цеху №2, слюсара з механоскладальних робіт цеху №3 (4 од.), слюсара з механоскладальних робіт цеху №5, токара-розточувальника цеху №5, фрезерувальника цеху №5, прибиральниці (т. 2, а.с.5-10).

У відповідності з ч.1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачу були запропоновані вказані вакантні посади, які позивач мав можливість виконувати з урахуванням його кваліфікації, досвіду, надано не було. Протокольна ухвала суду від 20.05.2019 року про зобов`язання представника відповідача надати до суду посадові інструкції на посаду головного інженера, заступника з виробництва, конструктора та всі вакантні інженерні посади, а також на декілька робітничих посад, представником відповідача виконана не була. Посилання апелянта на порушення порядку витребування даних доказів на правильність висновків суду не випливає, оскільки порушення порядку витребування доказів відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України не є безумовною підставою для скасування рішення суду. Крім того, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення працівника відбулося без порушення законодавства про працю. Разом з тим, на підтвердження вказаних обставин відповідач будь-яких доказів до суду не надав, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що при звільненні ОСОБА_1 роботодавцем не були дотримані норми ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України, а тому прийняте ним рішення про звільнення не може вважатися, законним, обґрунтованим та справедливим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для поновлення позивача на роботі, стягнення відповідно до положень ст. ст. 235, 237-1 ЦПК України з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди через порушення вимог трудового законодавства.

Отже доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на законність ухваленого рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуДержавного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2020 року.

Головуючий: Судді: