Постанова

Іменем України

01 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 357/6237/19-ц

провадження № 61-7935 св 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який

було уточнено, до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (далі - ПрАТ «АСК «ІНГО Україна»), правонаступником якого є акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» (далі - АТ «СК «ІНГО»), про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 26 жовтня 2018 року по проспекту

Князя Володимира у м. Біла Церква Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), а саме водій ОСОБА_2 , керуючи автотранспортним засобом марки «Богдан А-09202», номерний знак НОМЕР_1 , скоїв наїзд на нього, у той час коли він рухався у попутному напрямку велосипедом. Внаслідок цієї ДТП він отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні. Цього самого дня органами внутрішніх справ було розпочате досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, проте остаточного рішення за результатами вказаного розслідування

не прийнято. Разом з тим, цивільно-правова відповідальність власника автотранспортного засобу марки «Богдан А-09202», номерний знак НОМЕР_1 , на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», до якого він 16 січня 2019 року звернувся із заявою про виплату йому страхового відшкодування у розмірі 63 627,13 грн, витрачених

ним на лікування. Проте, 22 травня 2019 року він отримав відповідь,

в якій відповідач, пославшись на відсутність встановленої вини водія автотранспортного засобу, цивільна-правова відповідальність якого страхована у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», вказав про неможливість виплати страхового відшкодування у зв`язку з призупиненням розгляду страхової справи.

Позивач вважав відмову відповідача у виплаті йому страхового відшкодування протиправною, оскільки, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. На підставі статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 3 181,36 грн, як 5 відсотків страхової виплати.

При цьому зобов`язання з виплати йому страхового відшкодування для відшкодування майнової шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, є грошовим зобов`язанням, несвоєчасне виконання якого тягне за собою наслідки, передбачені положеннями частини другої статті 625 ЦК України. Також відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на його користь: 63 627,13 грн - страхового відшкодування

у рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП; 3 181,36 грн - моральної шкоди; 4 277,83 грн - пені; 366,08 грн - три процента річних та 125,03 - інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Кошеля Б. І. від 09 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 : 63 627,13 грн страхового відшкодування у рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок ДТП; 3 181,36 грн - моральної шкоди; 4 277,83 грн - пені, 366,08 грн - три процента річних, 125,03 грн - інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що на момент вчинення ДТП автотранспортний засіб марки «Богдан А-09202», номерний знак НОМЕР_1 , був застрахований у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною

та передбачає відповідальність без вини власника такого джерела підвищеної небезпеки. Оскільки відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки була застрахована, на страховика покладається обов`язок відшкодувати потерпілому завдану шкоду. При цьому відповідач не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а тому має відшкодувати потерпілому завдану йому майнову та моральну шкоду. Через несвоєчасну виплату страхового відшкодування

суд також застосував штрафні санкції та стягнув з відповідача пеню

з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України та три проценти річних, інфляційні втрати відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. При цьому суд першої інстанції керувався положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 16, 22, 23, 625, 1187 ЦК України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року апеляційну скаргу ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» задоволено. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 січня

2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення міськрайонного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок

та вина зазначеної особи. На час розгляду справи вина водія ОСОБА_2 у вчиненні ДТП не встановлена, а тому відсутні підстави, передбачені статтею 1188 ЦК України, для цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди. У зв`язку з цим у страхової компанії, в якій була застрахована відповідальність власника транспортного засобу, не виникло обов`язку згідно з статтями 22, 23 Закону України «Про цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів» відшкодувати заподіяну позивачу шкоду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, а рішення міськрайонного суду залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової

палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року у малозначній справі відкрито касаційне провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та витребувано її матеріали з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

У червні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової

палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2020 року справу

за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність його власника. Жодних доказів, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, відповідачем не надано. Страховик зобов`язаний відшкодувати шкоду, яка завдана застрахованим джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, положення статті 1188 ЦК України, які застосував апеляційний суд, на спірні правовідносини не поширюються, так як велосипед не є джерелом підвищеної небезпеки.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив АТ «СК «ІНГО»

на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної

скарги - безпідставними. Для покладання на страхову компанію

обов`язку по відшкодуванню шкоди необхідно встановити наявність вини страхувальника, яка є підставою для настання цивільно-правової відповідальності. На час розгляду справи вина водія ОСОБА_2

у вчиненні ДТП не встановлена, а тому відсутні підстави, передбачені статтею 1188 ЦК України, для цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

Доводи особи, яка подала відповідь на відзив

У червні 2020 року до Верховного Суду надійшла відповідь представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - на відзив АТ «СК «ІНГО» на касаційну скаргу, в якій зазначено, що доводи відповідача про обов`язкове подання потерпілим доказів вини заподіювача шкоди є безпідставними, оскільки обов`язок відшкодувати завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача незалежно від наявності його вини.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26 жовтня 2018 року водій ОСОБА_2 , керуючи автотранспортним засобом марки «Богдан А-09202», номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по проспекту Князя Володимира у м. Біла Церква Київської області

у напрямку до вул. Леваневського, допустив наїзд на велосипедиста

ОСОБА_1 , який рухався у попутному напрямку.

Внаслідок цього наїзду, ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження

і був госпіталізований до комунального неприбуткового підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 2»,

що підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, історії хвороби № 11848 та не заперечуються сторонами у справі.

За фактом скоєння ДТП слідчим відділом Білоцерківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області 26 жовтня 2018 року було зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, в якому проводиться досудове розслідування та остаточне рішення на цей час не прийнято.

Загальний розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_1 у зв`язку

з ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, складає 63 627,13 грн. Вказані обставини підтверджуються фіскальними та товарними чеками на придбання медикаментів, засобів медичного призначення, інших товарів

та послуг за період з 26 жовтня 2018 року по 22 листопада 2018 року, які знаходяться у матеріалах справи.

На момент ДТП автотранспортний засіб марки «Богдан А-09202», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , був застрахований у ПрАТ

«АСК «ІНГО Україна», що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ № 4705373 від 09 серпня 2018 року.

16 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» з відповідною заявою про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із його лікуванням у розмірі 63 627,13 грн.

20 квітня 2019 року ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» направило на адресу

ОСОБА_1 лист, в якому повідомлялося, що на дату складання

листа документ, що підтверджує факт настання ДТП, реєстрацію її представниками поліції та до якого суду були направлені матеріали справи,

у страховика відсутній. Повідомлено про зупинення розгляду страхової справи до моменту отримання документу, який би підтверджував вину

у настанні ДТП водія автотранспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня

2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною першою цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другою цієї статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведених вище положень закону дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили;

її надзвичайний характер; неможливість попередити за цих умов; причинний зв?язок між цією обставиною і завданою шкодою. У цьому випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого.

Апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин положення статті 1188 ЦК України (Відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), так як не врахував, що позивач під час вчинення ДТП рухався велосипедом, який

не є джерелом підвищеної небезпеки, що узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладені у постанові від 10 січня

2019 року у справі № 350/1425/17, провадження № 61-38123св18.

Разом з цим, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»при настанні страхового випадку страховик або Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно

до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася

за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках,

коли деліктні правовідносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

У випадках, коли деліктні правовідносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні

в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»порядку.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП

та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» з заявою від 16 січня 2019 року, в якій просив перерахувати йому суму страхового відшкодування у розмірі 63 627,13 грн.

Проте, страховик страхове відшкодування позивачу не виплатив.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті

1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі й моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач

є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Разом з тим, відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди

є неправомірною та передбачає відповідальність без вини власника такого джерела підвищеної небезпеки. Оскільки відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки була застрахована у відповідача, а тому на останнього (страховика) покладається обов`язок відшкодувати потерпілому завдану шкоду. При цьому відповідач не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а тому він має відшкодувати потерпілому завдану йому майнову та моральну шкоду, розмір якої підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимоги щодо відшкодування позивачу моральної шкоди з відповідача у розмірі 3 181,36 грн.

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у зв`язку з несвоєчасною виплатою страхового відшкодування пеня із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що узгоджується з пунктом 36.5 статті

36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та три проценти річних, а також інфляційні втрати відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норми права, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

При цьому суд першої інстанції вірно погодився з розрахунком сум, які надав позивач, оскільки вони відповідають вимогам законодавства.

Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасоване судове рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, а тому касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач у силу положень пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання касаційної скарги, то судовий збір у розмірі 1 536,80 грн стягується з відповідача на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року

скасувати, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської

області від 09 січня 2020 року залишити у силі.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 536,80 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк