Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2394/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Левка Т.Ю.,

секретар судового засідання - Роман К.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора в особі завідуючої Боричок К.В., про визнання права власності за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бочкор І.В., звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора в особі завідуючої Боричок К.В., про визнання права власності за законом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла прабаба позивача ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , дід позивача, які були власниками житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житло. Спадщину прийняла ОСОБА_5 , баба позивача, яка ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Після смерті батьків спадщину ОСОБА_6 , батько позивача, який вступив в управління та володіння спадковим майном (житловим будинком). ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер. Позивач вказує, що після смерті батька він прийняв спадщину, вступив в управління та володіння спадковим майном та продовжує проживати у спадковому будинку і працювати на земельній ділянці. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі позивач не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бочкор І.В., в підготовче судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 будучи повідомленим про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду заяву, згідно якої вимоги позивача визнає повністю та просить суд розглянути справу у його відсутність.

Третя особа будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в судове засідання також не з`явилася, заяв, клопотань від неї не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла прабаба позивача ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть від 10.09.1958 року серії НОМЕР_1 .

Спадкодавець постійно проживала з сім`єю в будинку АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть від 09.03.1976 року серії НОМЕР_2 .

Після смерті спадкодавців залишилося спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав їм на праві власності (по 1/2 частині кожному) на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, видане Виноградівською міською радою від 05 березня 1996 року, згідно рішення виконкому Виноградівської міської Ради народних депутатів за №59 від 27 лютого 1996 року.

Вказану спадщину прийняла баба позивача ОСОБА_5 , вступивши у правління та володіння будинком.

Згідно свідоцтва про смерть від 02.01.2003 року серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті батьків спадщину прийняв батько позивача ОСОБА_7 , який вступив в управління та володіння спадковим майном (житловим будинком), однак спадкові права не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про смерть від 01.02.2003 року серії НОМЕР_4 .

Померлий проживав у житловому будинку за АДРЕСА_1 та заповіту не залишив.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином, спадкування після смерті батька позивача відбувалось за правилами, встановленими ЦК 1963 р.

У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР 1963 р., позивач є спадкоємцем першої черги за законом до спадкового майна.

Після смерті спадкодавця позивач спадщину прийняв у відповідності до ст. 549 ЦК України (в редакції 1964 р.), що стверджується актом обстеження від 26.02.2020 року.

Відповідачем по справі є дядько позивача ОСОБА_2 , який на спадкове майно не претендує і не заперечує проти визнання права власності за позивачем.

Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін`юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У зв`язку з необхідністю прийняття спадщини позивач звернувся Виноградівської державної нотаріальної контори, де йому було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок немає можливості, оскільки не представлено правовстановлюючий документ щодо належності майна спадкодавцеві та роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до суду.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК Української РСР та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно технічного паспорту виготовленого 23.04.2020 року КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» на ім`я позивача та довідки №334 від 28.04.2020 року: загальна площа житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 складає 140,4 м кв., в тому числі житлова - 58,3 м кв.

Згідно статті 1276 Цивільного кодексу України «якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Отже спадкова трансмісія передбачає перехід права спадкування (прийняття або відмова від прийняття) від померлого до його власних спадкоємців.

Щоб встановити чи має місце спадкова трансмісія, суд має визначити спочатку, чи встиг спадкоємець прийняти спадщину, та з`ясувати, чи не відноситься такий спадкоємець до категорії осіб, які за законом вважаються такими, що фактично прийняли спадщину (частинами 3-4 статті 1268 ЦК України): спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї; малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2- 4 статті 1273 ЦК України.

Право на прийняття спадщини за трансмісією у разі його виникнення реалізується на загальних підставах, із урахуванням строків, встановлених статтею 1270 ЦК України. Тобто, коли має місце спадкова трансмісія, нотаріус, який встановив, що спадкоємець не прийняв спадщину, обов`язково повинен звернути увагу на те, скільки часу залишилось до закінчення строку на прийняття спадщини для спадкоємців, які спадкують в порядку спадкової трансмісії. Від цього залежить, коли нотаріус має право видати перше свідоцтво про право на спадщину будь-кому зі спадкоємців, оскільки строк на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії є загальним, але не може бути меншим ніж три місяці. Якщо строк, що залишився менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Спадщина може бути прийнята в порядку спадкової трансмісії після спливу строку для прийняття спадщини за письмовою згодою спадкоємців або в судовому порядку, якщо суд визнає причини пропуску цього строку поважними (частини 2, 3 статті 1272 ЦК України).

Порядок оформлення спадщини в разі спадкової трансмісії звичайний: спадкоємці померлого спадкодавця подають заяву про прийняття спадщини до нотаріуса за місцем відкриття спадщини після спадкодавця, який помер першим. Якщо спадкоємців за спадковою трансмісією декілька, частка померлого ділиться між ними порівну.

Спадкова трансмісія застосовується, якщо спадкодавець помер раніше, але спадкоємець також помирає, не встигши прийняти спадщину.

Отже, вищенаведені докази підтверджують право власності за позивачем на вищевказане майно в порядку спадкування за законом.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6, 525, 527, 534, 541, 542, 548, 549 ЦК УРСР в ред. від 18.07.1963 року, ст.ст.16, 392, 1276 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 , мешканцем АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 140,4 кв. м, житловою 58,3 кв. м, розташованими за АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

ГоловуючийТ. Ю. Левко