Справа № 126/1113/20
Провадження № 22-ц/801/1755/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хмель Р. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 рокуСправа № 126/1113/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 126/1113/20 за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Пригуза Сергія Дмитровича до ОСОБА_2 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Бершадського нотаріального округу Матвієнко Людмили Володимирівни про визнання заповіту недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою його представником адвокатом - Пригуза Сергієм Дмитровичем на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 06 серпня 2020 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену у складі судді Хмель Р.В.,

встановив:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Бершадського нотаріального округу Матвієнко Л.В. про визнання заповіту недійсним.

05серпня 2020 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пригузи С.Д., в рамках заявленого позову надійшла заява про забезпечення позову, у якій останній просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельні ділянки, які є предметом спору, а також заборонити відповідачу іншим чином вчиняти будь які дії (обробляти, засівати) на вказаних ділянках.

Доводи заяви обґрунтовувано тим, що 29 березня 2018 року ОСОБА_3 , знаходячись у важкому психологічному стані, через стан свого здоров`я та дії лікарських препаратів, які надають побічні дії на центральну нервову систему, склала у приватного нотаріуса Бершадського нотаріального округу Вінницької області Матвієнко Л.В. заповіт на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким заповіла: земельну ділянку, площею 1,5382 га з кадастровим номером 0:04:002:0619 для ведення сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка, площею 0,9160 га з кадастровим номером :04:002:0618 для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, які знаходяться на території Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області.

Позивач, вважає, що вищезгаданий заповіт був складений його матір`ю на користь ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що останній ввів її в оману, обіцяючи кошти на лікування, які так і не надав, а тому вважає що заповіт був складений під впливом обману, у зв`язку з чим і звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати недійсним та скасувати заповіт ОСОБА_3 від 29 березня 2018 року.

У зв`язку з тим, що предметом спору є визначенні в заповіті земельні ділянки, представник позивача просив накласти на них арешт, оскільки на його думку, без такого заходу забезпечення позову можуть виникнути труднощі у виконанні майбутнього судового рішення.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 06 серпня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що не обґрунтовано та не додано до його заяви жодного доказу, що існує реальна загроза не виконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, у випадку не застосування заходів забезпечення позову, які він просить. Самі лише посилання в заяві про забезпечення позову про те, що відповідач, ОСОБА_2 користується земельними ділянками, не є достатнім доказом унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Крім того накладення арешту на вказані земельні ділянки призведе до свавільного та невиправданого втручання у право відповідача на мирне володіння його майном, що є порушенням ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В апеляційній скарзі представника позивача адвокат Пригуз С.Д., просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення його заяви, посилаючись на порушення норм процесуального права та принципу рівності сторін.

В апеляційній скарзі зазначала, що суд першої інстанції, не перевірив, чи дійсно у позивача з відповідачем є спір, чи існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не з`ясував обсягу позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з відповідною заявою, позовним вимогам.

17 вересня 2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив від відповідача по справі ОСОБА_2 , в якому зазначено, що ухвала суду першої інстанції є законною, а апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути задоволеною, оскільки судом на законних підставах відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пригуз С.Д. в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 1,5382 га з кадастровим номером :04:002:0619 з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку площею 0,9160 га з кадастровим номером :04:002:0618 з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, які знаходяться на території Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не навів достатніх підстав для необхідності застосування таких заходів забезпечення позову і не надав доказів про те, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема обґрунтування необхідності забезпечення позову.

В силу п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в пунктах 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача ,а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

У своїй заяві про забезпечення позову представник позивача адвокат Пригуза С.Д. зазначив, що на його думку, без такого заходу забезпечення позову можуть виникнути труднощі у виконанні майбутнього судового рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються виключно за для гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача.

Згідно зазначених норм закону завданням забезпечення позову є застосування судом, в провадженні якого перебуває справа, заходів щодо захисту матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання у майбутньому прийнятого судового рішення за її позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі вжиття таких заходів без наміру власника відчужити майно та заборона його відчуження жодним чином не впливає на правовий статус прав і законних інтересів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну неможливість захисту прав за відсутності заходів забезпечення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Проте, як видно з матеріалів справи, заява представника позивача адвоката Пригузи С.Д. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 1,5382 га з кадастровим номером 0:04:002:0619 для ведення сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка, площею 0,9160 га з кадастровим номером :04:002:0618 для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, які знаходяться на території Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області, ґрунтується виключно на припущеннях щодо неможливості виконання судового рішення винесеного за результатами розгляду справи та не обґрунтовується належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 78, 79, 80 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пригузи Сергія Дмитровича залишити без задоволення, а ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 06 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник