Справа № 346/3335/20
Провадження № 4-с/346/34/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю секретаря Лазановського В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Юрчука М.М., -

в с т а н о в и в:

в скарзі заявник зазначає, ним 23.08.2007 року оформлено кредитний договір № 41 - 35.8/355 в АТ «Укрсоцбанк». Весь кредит погашено. Крім цього, 10.09.2019 року загальними Зборами акціонерів АТ «Альфа - Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа - Банк». 15.10.2019 року відповідно до норм Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» затверджено передавальний акт, у відповідності до якого АТ «Альфа - Банк» у порядку правонаступництва набуло всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договором забезпечення, у тому числі поруки), а також набуло обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. У зв`язку з вищевикладеним АТ «Альфа - Банк» стало правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк».

Через Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з`ясовано, що постановою Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби накладено арешт на все майно заявника та оголошено заборону на його відчуження на підставі виконавчого провадження.

05.03.2020 року заявник звернувся з письмовою заявою до вказаного відділу ДВС про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна, однак, листом відділу ДВС від 06.03.2020 року № 12.16.14/25031/10 його повідомлено про те що, згідно з даними АСВП на виконанні перебувало виконавче провадження про стягнення з нього в користь ПАТ «Укрсоцбанку» 17 47З9,37 грн. боргу; згідно із заявою стягувача від 04.03.2020 року виконавчий документ погашено в повному обсязі, однак, ним не сплачено виконавчий збір в сумі 17 473,93 грн. та витрати в сумі 229,04 грн., а тому немає підстав для звільнення з-під арешту його рухомого та нерухомого майна.

Не погоджуючись з таким рішенням, заявник звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна та заборони на його відчуження, оскільки заборгованість погашена у повному обсязі. Однак, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19.05.2020 року в задоволенні позову відмовлено, оскільки він повинен був би звернутися до суду з скаргою в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не з позовною заявою про зобов`язання зняти арешт.

Тому заявник просить зобов`язати вказаного державного виконавця зняти арешт з його рухомого та нерухомого майна.

Сторони та їхні представники в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду заяви були належним чином повідомлені, про що свідчить поштове повідомлення про одержання представником АТ «Альфа-Банк» судової повістки-виклику.

Представник заявника, адвокат Дикун І.В. подав до суду заяву про розгляд скарги у його та заявника відсутності.

Старший державний виконавець вказаного відділу ДВС Юрчук М.М. подав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника ДВС та прийняття рішення відповідно до чинного законодавства.

Згідно з ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 451 вказаного Кодексу за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що відповідно до листа Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №12.16.14/25031/10 від 06.03.2020 року згідно з даними АСВП на виконанні перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Укрсоцбанк» 174 739,37 грн. боргу. Згідно із заявою стягувача від 04.03.2020 року виконавчий документ погашено в повному обсязі, однак, ОСОБА_1 не сплачено виконавчий збір в сумі 17 473, 93 грн. та витрати в сумі 229, 04 грн., підстав для звільнення з під арешту його рухомого та нерухомого майна не має (а.с. 12).

Згідно з копією довідки № 23343-23.1 від 04.03.2020 року станом на 04.03.2020 року в АТ «Альфа-Банк» заборгованість за укладеним ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) кредитним договором № 41-35.8/355 від 23.08.2007 року відсутня (а.с. 7).

Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, в тому числі, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Судом встановлено, що згідно з листом Коломийського міськрайонного відділу ДВС №12.16-14/54843/Ю від 27.08.2020 року у вказаному відділі перебувало виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 6-3735 від 24.10.2011 року, виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 174 739,37 грн. 16.05.2013 року виконавче провадження завершено на підставі п. 7 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Дане провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну його зберігання (а.с. 28).

Відповідно ч.1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції станом на 01.01.2013 року) державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст.47 цього Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Згідно з частинами 1, 3, 7 ст.28 вказаного Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа

державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні. У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Підставою обтяження майна ОСОБА_1 було виконавче провадження про стягнення з нього в користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 174 739,37 грн.

Як зазначено в листі вищевказаного відділу ДВС №12.16.14/25031/10 від 06.03.2020 року виконавчий документ погашено в повному обсязі, однак, ОСОБА_1 не сплачено виконавчий збір в сумі 17 473, 93 грн. та витрати в сумі 229, 04 грн.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст.49 цього Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст.50 вказаного Закону у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до Розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року №1829/5, передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 01 січня року, наступного за роком завершення їх діловодством (наприклад, обчислення строку зберігання виконавчого провадження, яке завершене (виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання) у 2016 році, починається з 01 січня 2017 року.

Судом встановлено, що в боржника відсутня заборгованість перед стягувачем, виконавче провадження завершене в 2013 році шляхом повернення виконавчого документу стягувачу, однак, державним виконавцем в порушення вищезазначених норм Закону, арешт з майна боржника не знятий. Крім того, виконавче провадження знищене в 2017 році в зв`язку із закінченням строку його зберігання, а докази винесення виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору відсутні, що перешкоджає заявнику як власнику майна здійснювати всі повноваження власника. Таким чином, виходячи із встановлених обставин, вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності заявника критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 5 ст.59 вказаного Закону арешт може бути знятий за рішенням суду.

Тому доводи скарги суд вважає законними та обгрунтованими.

На підставі наведеного, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», та, керуючись ч. 2 ст.247, ст.ст. 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

скаргу задовольнити.

Зобов`язати старшого державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Юрчука М.М. зняти арешт з рухомого та нерухомого майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 , жителю АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Яремин М. П.