ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6547/20 Справа № 210/1557/20 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 , відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2020 року, ухваленого суддею Літвіненко Н.А. у м. Кривому Розі, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ :

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що він тривалий час переносить моральні страждання тапереживання з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Вказав, що в період з 13.11.1973р. по 23.06.1978р. та з 01.01.1990р. по 14.01.1991р. він працював за посадами: підземним гірничим майстром та головним інженером на шахті «Северна».

28.01.1999р. Рішенням Українського Науково-дослідницького інституту промислової медицини йому були встановлені професійні захворювання за діагнозами: радикулопатія попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, нейросенсорна туговухість справа першого ступеня, а причиною отримання профзахворювань є робота на шахті «Северна» в умовах де мало місце перевищення гранично допустимих норм праці тяжка фізична праця та виробничий шум, які перевищували гранично допустимий рівень.

27.03.2001р. Рішенням Українського Науково-дослідницького інституту промислової медицини йому було встановлено ще одне професійне захворювання за діагнозом пиловий бронхіт першої стадії.Ємфізема легень першої стадії.

Рішенням Українського Науково-дослідницького інституту промислової медицини 02.08.2002р. йому встановили трете професійне захворювання за діагнозом - варикозне розширення вен нижніх кінцівок.

Профзахворювання призвели до негативних наслідків морального характеру, порушений був звичний спосіб його життя, він змушений був багато витрачати часу на лікування, не має можливість працювати за своєю професією, було заборонено працювати в підземних умовах та там де є важка праця та виробничий шум.

Рішенням МСЕК йому вперше 01.03.1999р. було встановлено 25% втрати професійної працездатності з яких 20% - по радикулопатії та 5% - по туговухоті.

При переогляді 07.03.2000р. йому також було встановлено 25% втрати професійної працездатності але вже на безстроковий термін.

Зазначив, що з кожним роком позивачу ставало все гірше, і вже 17.04.2001р. йому було збільшено його відсоток до 40% втрати професійної працездатності з яких 25% - по радикулопатії та туговухості та 15% (первино) по хронічному бронхіту. Вказаний відсоток йому також було встановлено безстроково.

16.09.2002р. позивачу лікарі встановили 60% втрати професійної працездатності, з яких 20% (первинно) по варикозній хворобі, 15% - по хронічному бронхіту, 20% по радикулопатії та 5% по туговухості. Також йому було встановлено 3 групу інвалідності. Останній переогляд він проходив 24.10.2003р, де йому безстроково встановили 3 групу інвалідності 65% втрати професійної працездатності за вищевказаними професійними захворюваннями.

Вважає винним в отриманих професійних захворюваннях відповідача. В зв`язку з цим, він звернувся до суду з відповідним позовом та просив у відшкодування моральної шкоди стягнути на його користь з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 180 000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Джержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2020 року, частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, завданої в зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в зв`язку з ушкодженням здоров`я, в розмірі 120000 (сто двадцять тисяч гривень) грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (,50095, Дніпропетровська область, м, Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 1) на користь держави судовий збір у розмірі 1200 грн.(одна тисяча двісті гривень).

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про зміну судового рішення в частині визначеного судом розміру моральної шкоди до заявлених ним у позові вимог.

Скаржник вважає, що визначена судом до відшкодування сума моральної шкоди є заниженою, такою, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, оскільки судом не враховано той факт, що за час роботи на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці він отримав чотири професійні захворювання, втратив 65% професійної працездатності з встановленням третьої групи інвалідності, безстроково і винним в тяжких наслідках втраченого ним здоров`я є лише відповідач.

В апеляційній скарзі, відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового рішення про повну відмову позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є належним відповідачем по справі, оскільки він не є правонаступником РУ ім.Кірова, оскільки останнім не було передано своїх прав та обов`язків ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» як правонаступнику вказує, що Державне підприємства «Рудоуправління ім.Кірова» існувало до 2011 року та припинено без правонаступництва і належним відповідачем у цій справі має бути Фонд соціального страхування.

Окрім того, відповідач вказує на те, що судом надано більшу перевагу твердженням позивача, які не підтверджені доказами, проігноровано доказ, який вказує на належного відповідача, що в призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та покладення обов`язку з відшкодування шкоди на неналежного відповідача, та як наслідок ухвалення незаконного судового рішення.

Відзиви на апеляційні скарги сторін не надходили

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг сторін і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач, відповідно до записів трудової книжки, в період з 13.11.1973р. по 23.06.1978р. та з 01.01.1990р. по 14.01.1991р. працював за посадами: підземним гірничим майстром та головним інженером на шахті «Северна» (а.с.30-38).

Відповідно до Актів розслідування професійного захворювання, ОСОБА_1 , Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини були встановлені такі захворювання як: радикулопатія попереково крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим синдромом та нейросенсорна туговухість справа першого ступеня (09.02.1999р.), пиловий бронхіт першої стадії (27.03.2001р.) та варикозне розширення вен нижніх кінцівок (02.08.2002р.) (а.с.10,11-12).

Відповідно до Актів розслідування професійних захворювань №3/1 від 09.02.1999р., №7/3 від 27.03.2001р. та №2-8 від 02.08.2002р., причиною отримання позивачем профзахворювань є робота на шахті «Северная» в умовах де мало місце перевищення гранично допустимих норм праці важка фізична праця, виробничий шум та запиленість повітря робочої зони які перевищували ГДК (гранично допустиму концентрацію).

Висновком МСЕК від 01.03.1999р. ОСОБА_1 первинно було встановлено 25% втрати професійної працездатності з яких 20% - по радикулопатії та 5% - по туговухоті.

При переогляді 07.03.2000р. йому також було встановлено 25% втрати професійної працездатності але вже на безстроковий термін.

17.04.2001р. позивачу було збільшено відсоток до 40% втрати професійної працездатності, з яких 25% - по радикулопатії та туговухості та 15% (первино) по хронічному бронхіту. Вказаний відсоток йому також було встановлено безстроково.

16.09.2002р. позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 20% (первинно) варикозне розширення вен нижніх кінцівок, 15% - по хронічному бронхіту, 20% по радикулопатії та 5% по туговухості, також йому було встановлено 3 групу інвалідності.

24.10.2003р. позивачу безстроково встановлено 3 групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності за вищевказаними професійними захворюваннями.

Із Упорядкового переліку об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. «Кірова», що підлягають передачі на баланс КДГМК «Криворіжсталь» від 19.04.2001р. згідно до Наказу № 165, вбачається, що до КДГМК «Криворіжсталь» перейшло деяке майно ліквідованого РУ ім.«Кірова» включаючи і шахту «Северна» (Північна).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходив з того, що в даному випадку саме відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не погоджується із доводами позивача щодо заниженого розміру стягнутої судом моральної шкоди, та відповідача про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є належним відповідачем по справі, з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вище нормам закону.

Доводи відповідача про те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є належним відповідачем по справі, оскільки до нього не перейшли права та обов`язки ліквідованого РУ ім.«Кірова» на якому працював позивач, були предметом розгляду судом першої інстанції про що зазначено в судовому рішенні.

За змістом ч.1 ст. 37 ЦК УРСР було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

Статтею 466 ЦК УРСР визначено, що в разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів (стаття 465 цього Кодексу), належних з неї у зв`язку з заподіянням каліцтва або іншого ушкодження здоров`я чи заподіянням смерті, покладається на правонаступників юридичної особи.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами.

Згідно із частинами першою та шостою статті 34 цього Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права й обов`язки реорганізованого підприємства.

У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року №43/79/5 (далі Положення; втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства зі складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань.

Розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.

З Упорядкового переліку об`єктів та виробничих потужностей РУ ім.«Кірова», що підлягають передачі на баланс КДГМК «Криворіжсталь» від 19.04.2001р. видно, що згідно до Наказу №165 до КДГМК «Криворіжсталь» ( правонаступником, якого є відповідач) від ліквідованого РУ ім.«Кірова» перейшла шахта «Северна» (Північна).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правонаступником прав та обов`язків шахти ім.«Северна» (Північна) є КДГМК «Криворіжсталь», оскільки майно структурного підрозділу РУ ім.«Кірова» шахти «Северна» перейшло саме до КДГМК «Криворіжсталь», у зв`язку з чим, колегія суддів відхиляє доводи відповідача у цій частині.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону №717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону №1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз`яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним, зокрема і на підприємстві відповідача професійними захворюваннями, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з встановлених обставин справи, підтверджених доказами, врахував характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності 65% , встановлення третьої групи інвалідності з 24.10.2003 р. безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 120 000грн.

Колегія суддів повністю погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи позивача ОСОБА_1 щодо заниженого розміру моральної шкоди та вважає що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, який становить 120 000 гривень, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги сторін підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 10 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: