ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1022/20 Номер провадження 22-ц/814/1826/20Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В. А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Бутенко С.Б., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:

позивач: Перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації, Лохвицької районної державної адмінстрації Полтавської області, Яхниківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області

на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 червня 2020 року

по справі за позовом першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації, Лохвицької районної державної адмінстрації Полтавської області, Яхниківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області до ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди водного об`єкту та земельної ділянки, повернення земельної ділянки під водним об`єктом та водного об`єкту, стягнення заборгованості за договорами оренди, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року Перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації, Лохвицької районної державної адмінстрації Полтавської області, Яхниківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Яхниківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області заборгованість з орендної плати за земельну ділянку водного фонду площею 22,6 га, яка знаходиться на території Яхниківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області за межами населених пунктів, в сумі 34 744,89 грн.; стягнути з ОСОБА_1 до бюджету заборгованість з орендної плати за використання водного об`єкту (ставка) площею водного дзеркала 21,26 га, який знаходиться на території Яхниківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області за межами населених пунктів, в сумі 15 319,71 грн.; розірвати договір оренди земельної ділянки, що укладений 05 липня 2010 року між Лохвицькою районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 22,6 га, що розташована на території Яхниківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області; розірвати договір оренди водного об`єкту, що укладений 12 жовтня 2012 року між Лохвицькою районною державною адміністрацією та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 щодо водного об`єкту - ставка загальнодержавного значення площею водного дзеркала 21,26 га, що розташований на території Яхниківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області; зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Полтавської обласної державної адміністрації земельну ділянку водного фонду загальною площею 22,6 га, з розташованим на ній водним об`єктом (ставком), загальною площею водного дзеркала 21,26 га згідно Акту приймання-передачі.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 червня 2020 року позовну заяву Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області повернуто позивачеві.

Ухвала суду вмотивована тим, що прокурором не надано доказів наявності підстав для здійснення представництва в суді законних інтересів держави та неспроможності здійснення такого захисту уповноваженими на те органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Не погодившись із ухвалою місцевого суду, її в апеляційному порядку оскаржив Перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, просив скасувати її, а справу направити до місцевого суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є неналежне виконання відповідачем умов договорів оренди, укладених з органом державної влади та органом місцевого самоврядування. Предметом оренди є землі водного фонду та ставок загальнодержавного значення. При цьому, прокурором ставиться вимога про стягнення грошових коштів, несплачених відповідачем всупереч взятих на себе зобов`язань до державного та місцевого бюджетів.

ЄСПЛ звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява N 42454/02, п. 35) ЄСПЛ висловив таку думку (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону "Про прокуратуру".

Відтак, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Враховуючи, що під час вирішення даного спору має бути вирішено питання стягнення в дохід місцевого та державного бюджетів значної суми грошових коштів, а також питання про користування землями водного фонду та ставком загальнодержавного значення, то даний спір безсумнівно стосується інтересів держави, які підлягають судовому захисту.

У справі «Ільхан проти Туреччини», рішення від 27 червня 2000 року ЄСПЛ, аналізуючи питання доступу особи до правосуддя, застерігає від надзвичайного формалізму. Проте, такий формалізм було допущено місцевим судом.

Бездіяльність Полтавської обласної державної адміністрації, Лохвицької районної державної адмінстрації Полтавської області та Яхниківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області щодо ініціювання судового захисту інтересів держави є очевидною. При цьому, наявність поважних причин для такої бездіяльності не є предметом судового розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення норм процесуального права місцевим судом було постановлено помилкову ухвалу про повернення позовної заяви Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області задовольнити.

Ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 червня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.Б. Бутенко

Л.М. Хіль