Провадження 2/127/2533/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вище вказана цивільна справа.

09.09.2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просив прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні просила відмовити у прийнятті зустрічного позову та повернути його заявнику.

Дослідивши матеріали цивільної справи, первісний та зустрічний позови, приходить до наступного висновку.

Статтею 49 ЦПК зокрема, визначено, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим кодексом.

Частинами 1-3 статті 193 ЦПК України передбачено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Згідно вимог ст. 50 ЦПК України, позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:

1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів;

2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;

3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 пред`явила позов про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

Дані позови не взаємопов`язані і спільний їх розгляд не буде доцільним, вони виникають із різних правовідносин, тому суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про прийняття зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства слід відмовити, роз`яснивши, що позов із такими вимогами може бути поданий в загальному порядку.

При цьому, суд зауважує на тому, що відмова в прийнятті зустрічного позову не є обмеженням права відповідача на доступ до правосуддя, адже у своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду (рішення ЄСПЛ за заявою «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини»). А також суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлена права звернутися до суду із окремим позовом про стягнення неустойки зі сплати аліментів в загальному порядку.

Керуючись ст. 193 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства.

Роз`яснити позивачу за зустрічним позовом право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку.

Зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернути відповідачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя