Справа № 471/139/20
Провадження №2/471/158/20
Номер рядка звіту 67
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2020 р.

Братський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді Скарницької І.Б.,

за участю секретаря Романчук О.О.,

представник позивачів - ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу № 471/139/20 за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особою такою, що неналежно виконувала батьківські обов`язки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що неналежно виконувала свої батьківські обов`язки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є їх матір`ю, однак з 2006 року вони проживали разом з батьком, яки займався їх вихованням та забезпеченням. Мати не приймала участі у вихованні дітей, не спілкувалася з ними, не відвідувала святкових заходів за участі своїх дітей. Мати не сплачувала аліменти на утримання доньки та сина. В зв`язку з чим, позивачі звернулися до суду із позовом в якому просять визнати відповідача, такою, що неналежно виконувала свої батьківські обов`язки, зазначені, зокрема у ст. 150 Сімейного кодексу України.

Під час судового розгляду справи позивач ОСОБА_3 та його представник підтримали позовні вимоги, позивач зазначив, що з моменту розлучення батьків, його вихованням та вихованням його сестри займався батько, дід та баба. Мати не приймала участь у житті своїх дітей. Вдруге вийшла заміж та народила доньку. Батько не звертався до суду про стягнення аліментів та позбавлення її батьківських прав, оскільки не знав законодавство. Визнання факту неналежного виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків їм потрібно для того, щоб захистити себе у майбутньому від права матері на утримання від своїх дітей, оскільки вона вже висловлює такий намір.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, до суду надіслала заяву в якій просила про розгляд справи за її відсутності, а також відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та просила про відмову у позові.

Під час судового засідання були допитані свідки.

Так свідок, ОСОБА_5 суду показав, що він є батьком позивачів. Після розлучення з їх матір`ю, відповідачем по справі, син залишився проживати з ним, а донька з бабою. Діти знаходилися повністю на його утриманні, мати не цікавилася їх життям, не допомагала матеріально, іноді могла дати їм 100-200 гривень. Позов про стягнення аліментів він не подавав, оскільки не був обізнаний у законодавстві. Вже після розлучення з відповідачкою, він дізнався, що вона била дітей та знущалася з них.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також у судовому засідання вказали на те, що мати не займалася вихованням своїх дітей, відповідач ОСОБА_4 займалася влаштуванням свого особисто життя, життям дітей не цікавилася, особливо вона ображала сина, ОСОБА_3 .

Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Батьками повнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які розірвали шлюб рішенням Братського районного суду миколаївської області від 31.03.2006 року. У рішення суду, питання щодо участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не вирішувалося.

Рішенням суду від 14.11.2012 року у справі № 1405/592/12 встановлено, що з 2006 року по 2012 рік ОСОБА_4 по справі не проживала в с. Новокостянтинівка Братського району, діти проживали у вищевказаному селі разом з батьком, їх вихованням та матеріальним забезпеченням займався батько та баба, мати ОСОБА_4 .

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дітей визначені у ст.. 150 Сімейного кодексу України. Зокрема в ній зазначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років ( ст. 152 СК України).

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

Батько позивачів, ОСОБА_5 з позовами про стягнення аліментів на утримання дітей або позбавлення матір батьківських прав не звертався, про що він зазначив у судовому засідання під час допиту його як свідка.

Доказів того, що позивачі зверталися до суду із позовами щодо захисту своїх прав та інтересів суду також не надано.

Відповідно приписів ст.. 202 та частини першої статті 204 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Тлумачення статті 204 СК України свідчить, що вона може застосовуватися, якщо встановлено у сукупності такі обставини: (а) непрацездатність матері, батька; (б) потребу матері, батька в матеріальній допомозі; (в) ухилення матері, батька від виконання батьківських обов`язків. Тобто, звільнення від обов`язку утримувати матір, батька може мати місце лише у випадку, якщо такий обов`язок у дочки, сина виник.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту порушеного права, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, для захисту суду необхідний саме факт його порушення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На час звернення до суду із вказаним позовом, позивачами не доведено підстав для звернення до суду, не наведено доказів про порушення їх прав або інтересів. Суд зазначає, що у разі пред`явлення позову до позивачів з боку будь-яких осіб, зокрема матері, про стягнення аліментів на своє утримання, вони мають можливість захищати свої інтереси, заперечуючи проти позову та надаючи суду відповідні докази на обґрунтування своєї позиції.

На підставі викладено, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачами.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особою такою, що неналежно виконувала батьківські обов`язки відмовити.

Судові витрати залишити за позивачами.

Позивачі - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 05.10.2020 року.

СуддяІ.Б. Скарницька