Справа № 344/953/17
Провадження № 2/344/229/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про визнання майна особистою власністю в порядку поділу майна та витребування майна дітей з чужого незаконного володіння та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулась в суд з наведеним позовом до ОСОБА_4 , про визнання майна особистою власністю в порядку поділу майна та витребування майна дітей з чужого незаконного володіння та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про поділ майна подружжя. Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 24 липня 1998 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 . Від шлюбу у них народилося троє дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.10.2016 року шлюб між ними розірвано, дітей залишено проживати з позивачкою. Під час шлюбу у період спільного проживання ними 22.09.2000 року придбано квартиру АДРЕСА_1 за кошти ОСОБА_1 , однак записано квартиру на відповідача як на голову сім"ї. У даній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , та їхні діти. Вважає, що квартира АДРЕСА_1 є її особистою приватною власністю, оскільки ще до купівлі спірної квартири у неї, її мами ОСОБА_7 та сестри ОСОБА_8 була квартира АДРЕСА_2 . Вказану квартиру вони продали, згідно договору купівлі-продажу від 18.08.2000 року. Продаж цієї квартири було вчинено за 7 358 грн. Усі кошти мама та сестра передали позивачці і саме за ці кошти 22.09.2000 року нею було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Згідно п.3 договору купівлі-продажу від 22.09.2000 року, продаж спірної квартири було вчинено за 7062,00 грн. Тому вважає, що згадана квартира хоча і була придбана за час перебування у шлюбі з відповідачем є її особистою приватною власністю, так як придбана за її кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_2 . Щодо витребування майна дітей, то за період проживання у шлюбі ними для комфортного, розумового та інтелектуального розвитку дітей було придбано комп"ютер, монітор, клавіатуру, роутер, мишку, тобто все необхідне для повноцінної роботи дітей на персональному комп"ютері на загальну суму 18 000,00 грн. Крім того, ними також було придбано велосипед марки Fisher вартістю 3 000,00 грн. А велосипед марки Giant вартістю 15 000,00 грн. було подаровано дідусем дітям. Дані речі є власністю дітей, але оскільки відповідач незаконно забрав у дітей з їх володіння та користування, то це безумовно є підставою для витребування вказаного майна із його володіння в порядку ст. 387 ЦК України. Просить суд постановити рішення, яким визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_1 . Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 майно неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: комп"ютер, монітор, клавіатуру, роутер, 2 колонки, мишку, велосипед марки Fisher та велосипед марки Giant.

08 лютого 2017 року ОСОБА_4 подав до суду зустрічну позовну заяву про поділ майна (а.с.38-44). У даній зустрічній позовній заяві просить суд постановити рішення яким визнати право власності на 1/2 квартири, що по АДРЕСА_3 за ОСОБА_4 та 1/2 за ОСОБА_1 . Визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: с.Липівка, Івано-Франківська область за ОСОБА_4 та 1/2 даного будинку за ОСОБА_1 . Визначити порядок користування житловим приміщенням, а саме: квартирою по АДРЕСА_3 ; визнати в спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_1 : кухню площею 7,9 кв.м, коридор площею 11,1 кв.м., ванної кімнати площею 3,4 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 1.3 кв.м., комоди площею 0,8 кв.м. Визнати за ОСОБА_4 в особистому користуванні житлову кімнату розміром 18.7 кв.м. Визнати за ОСОБА_1 першу житлову кімнату площею 16,8 кв.м. та третю житлову кімнату площею 12.3 кв.м. Поділити майно, що є їхньою спільною сумісною власністю, а саме: виділити ОСОБА_4 : спальний гарнітур «Мадрина», вартістю 41 600 грн. меблеву стінку в залу вартістю 20 800 грн.; один комплект постільної білизни вартістю 1000 грн.; диван вартістю 15 600 грн. холодильник «Самсунг», вартістю 20 800 грн., два ноутбуки вартістю 23 400 грн., телевізор «Самсунг», вартістю 10 400 грн.; фортепяно вартістю 13 000,00 грн.; фотоапарат «Нікон», вартістю 41 600 грн., два водяних насоса вартістю 1000 грн. Виділити ОСОБА_1 дитячі меблі вартістю 5200 грн., дитячий диван вартістю 7 000,00 грн., холодильник «Атлант», вартістю 10 000,00 грн. пральну машину вартістю 7900 грн., телевізор «Лджі», вартістю 3900 грн., блендер вартістю 1300 грн., м`ясорубку вартістю 1040 грн., комплект постільної білизни вартістю 1000 грн, решту зазначеного майна. Зобовязати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_4 речі, які належать йому на праві особистої приватної власності, а саме: каблучку вартістю 4000 грн., два синтезатори «Ямаха», вартістю 12 200 грн., акардіон «Horn», вартістю 23 400 грн. (а.с.38-44).

Ухвалою суду від 15 березня 2017 року вищезазначені позови об`єднані в одне провадження (а.с.67).

29.05.2017 року ОСОБА_1 подала до суду заперечення на зустрічну позовну заяву в якому просила відмовити у задоволенні зустрічного позову (а.с.70-72).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 31.05.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 (а.с.84).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18.09.2010 року залишено без розгляду позовну вимогу ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна дітей з чужого незаконного володіння, а саме: комп"ютер, монітор, клавіатуру, роутер, мишку, велосипед марки Fisher (а.с. 193 ).

Представник позивачки за первісним позовом та представник відповідачки за зустрічним в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, просила задоволити, щодо задоволення зустрічного позову заперечила.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4 , в судовому засіданні зустрічний позов просив задоволити, в задоволенні первісного позову просив відмовити.

Третя особа: ОСОБА_5 в судовому засіданні зустрічний позов просив задоволити, в задоволенні первісного позову просив відмовити.

Заслухавши сторін, допитавши в судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що сторони по даній справі є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження Серія НОМЕР_1 від 16.09.2011 та Серія НОМЕР_2 від 08.04.2003 (а.с.6,7).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 01.11.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , неповнолітніх дітей залишено на проживання з матір"ю ОСОБА_1 (а.с. 8-9).

Згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_3 , у даній квартирі зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.10-12).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на праві приватної власності, розмір частки 1/1 належить квартира по АДРЕСА_3 (а.с.13).

22 вересня 2000 року був укладений договір купівлі-продажу між ОСОБА_12 , Продавцем та ОСОБА_4 , Покупцем, відповідно до якого Продавець продав, а Покупець купив квартиру АДРЕСА_1 . Продаж цей вчинено за 7062 грн. (а.с.14).

Рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 20.08.2003 № 335 про перейменування вулиці, перейменовано вул. Тудора на вул. Слави Стецько (а.с.48).

Відповідно до довідки про склад сім`ї у квартирі за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.49).

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з положеннями ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Отже за загальним правилом, придбане сторонами під час шлюбу майно є їх спільною сумісною власністю, а отже може бути розподілене між ними.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Допитані в судовому засіданні свідки з боку позивача за первісним позовом ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , пояснили та підтвердили той факт, що дійсно до купівлі спірної квартири АДРЕСА_1 , у позивачки, її мами та її сестри була квартира АДРЕСА_2 , яку вони продали, а кошти від продажу цієї квартири в сумі 7 358 грн. передали ОСОБА_1 , для придбання спірної квартири.

Дані обставини підтверджуються наступними доказами.

Згідно договору купівлі - продажу квартири від 18.08.2000 року посвідченого приватним нотаріусом нотаріального округу в м.Івано-Франківськ, Доценко О.Ф., ОСОБА_8 та ОСОБА_1 продали квартиру по АДРЕСА_2 . Продаж вчинено за 7 358,00 гривень. (5).

22.09.2020 року було укладено договір купівлі - продажу, посвідченений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрич Р.І., відповідно до якого ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_4 придбав у власність трьохкімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_3 . Продаж вчинено за 7 062,00 гривень (а.с.14).

Таким чином, на підставі зібраних по справі доказів, суд приходить до висновку про те, що придбання спірного житла, а саме: трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою по АДРЕСА_3 було здійснено за особисті кошти позивачки ОСОБА_1 , які вона отримала за продаж частини належної їй квартири по АДРЕСА_2 та від матері ОСОБА_13 та сестри ОСОБА_8 .

Такий висновок викладений у постанові Верховного суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2020 року у справі № 367/3800/14-ц, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма ст. 60 СК вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би надавав підстави вважати, що він брав участь коштами або працею в набутті спірної квартири.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_1 її особистою власністю підлягає до задоволення.

Що стосується вимоги позивачки ОСОБА_1 , щодо витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , майна неповнолітніх дітей : ОСОБА_14 , 28.03.2003 року та ОСОБА_3 , 12.09.2011 року, а саме велосипеда марки Giant, то суду не надано належних доказів, щодо придбання сторонами вказаного велосипеда.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову з задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 , щодо витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , майна неповнолітніх дітей, а саме велосипеда марки Giant.

Щодо вимог зустрічного позову, то слід вказати наступне.

Позовна вимога ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 квартири, що по АДРЕСА_3 за ОСОБА_4 та 1/2 за ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, оскільки дана зустрічна позовна вимога є взаємовиключною з первісною позовною вимогою.

Позовна вимога щодо визначення порядку користування житловим приміщенням, а саме: квартирою по АДРЕСА_3 не підлягає до задоволення, оскільки є похідною від первісної зустрічної позовної вимоги, у задоволенні якої відмовлено.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: с.Липівка, Івано-Франківська область за ОСОБА_4 та 1/2 даного будинку за ОСОБА_1 , то така вимога до задоволення не підлягає, оскільки відсутні будь які докази, які б свідчили про наявність такого домоволодіння.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 лютого 2009 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті 1/2 частини спадкового майна ОСОБА_15 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_1 , прож. по АДРЕСА_3 . Спадкове майно на яке видане свідоцтво складається з права на земельну ділянку для ведення садівництва. Площею 0,0618 га, що знаходиться на території Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.73).

Таким чином, наявність у позивачки ОСОБА_1 земельної ділянки за адресою: с.Липівка, Тисменицького району Івано-Франківської області, яку вона отримала у спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_15 , не може свідчити про наявність домоволодіння на даній земельній ділянці.

Стосовно позовних вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю то зазначена вимога зустрічного позову підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи зустрічний позов ОСОБА_4 вказав, що під час його шлюбу із ОСОБА_1 ними було придбано рухомі речі: побутова техніка та меблі, зокрема: спальний гарнітур «Мадрина», вартістю 41 600 грн. меблеву стінку в залу вартістю 20 800 грн.; один комплект постільної білизни вартістю 1000 грн.; диван вартістю 15 600 грн. холодильник «Самсунг», вартістю 20 800 грн., два ноутбуки вартістю 23 400 грн., телевізор «Самсунг», вартістю 10 400 грн.; фортепяно вартістю 13 000,00 грн.; фотоапарат «Нікон», вартістю 41 600 грн., два водяних насоса вартістю 1000 грн.; дитячі меблі вартістю 5200 грн., дитячий диван вартістю 7 000,00 грн., холодильник «Атлант», вартістю 10 000,00 грн. пральну машину вартістю 7900 грн., телевізор «Лджі», вартістю 3900 грн., блендер вартістю 1300 грн., м`ясорубку вартістю 1040 грн., комплект постільної білизни вартістю 1000 грн. Зазначене нерухоме майно ОСОБА_4 просив розділити в натурі з ОСОБА_1 .

У судовому засіданні відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 заперечила проти даної вимоги, оскільки вартість рухомого майна ОСОБА_4 не доведена, а всі речі залишились у спірному будинку, де і надалі проживає ОСОБА_4 та доля речей їй не відома.

Оцінивши у справі докази, судом встановлено лише один товарний чек № 0321 від 25.10.2011 року на холодильник АТЛАНТ 2712 вартістю 1 726,00 грн. та квитанцію на холодильник SAMSUNG RL 48 RSBTS (MG) вартістю 6 199,90 грн. (а.с.75,76).

Судом встановлено, що доказів придбання іншої зазначеної побутової техніки та меблів стороною позивача за зустрічним позовом суду надано не було, доказів у підтвердження наявності вказаних речей у будинку також не представлено.

Таким чином, суд приходить до висновку: визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, право власності на: холодильник SAMSUNG RL 48 RSBTS (MG) вартістю 6 199,90 грн., а за ОСОБА_1 в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, визнати право власності на: холодильник АТЛАНТ 2712 вартістю 1 726,00 грн.

Враховуючи принцип рівності часток, то з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 слід компенсувати половину грошової різниці між вартістю частин майна подружжя, які виділяються, у розмірі 2 236 грн. 95 коп.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 повернути ОСОБА_4 речі, які належать йому на праві особистої приватної власності, а саме: каблучку вартістю 4000 грн., два синтезатори «Ямаха», вартістю 12 200 грн., акардіон «Horn», вартістю 23 400 грн. то зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачем за зустрічним позовом будь-яких належних доказів на підтвердження наявності цього майна суду не надано.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :письмовими,речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ураховуючи викладене, а також приймаючи до уваги встановлені судом обставини, на які посилаються позивачі за первісним та зустрічним позовами, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, які частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд вважає, що заявлені позови підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч.1, 2 п.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 60, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 31, 368 ч. 3 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 13, 81, 89, 259, 263-265, 273ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою власністю в порядку поділу майна та витребування майна дітей з чужого незаконного володіння - задоволити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 - 640 грн. судового збору.

В решті вимог первісного позову - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про поділ майна подружжя - задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, право власності на: холодильник SAMSUNG RL 48 RSBTS (MG) вартістю 6 199,90 грн.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, право власності на: холодильник АТЛАНТ 2712 вартістю 1 726,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 - 2 236 (дві тисячі двісті тридцять шість) грн. 95 коп. грошової компенсації за відступ від рівності часток у майні подружжя.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 - 60,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні решти зустрічних позовних вимог -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: Повний текст рішення виготовлено 30.09.2020 року.

Суддя Пастернак І.А.