"15" жовтня 2020 р. Справа № 363/2175/20
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

15 жовтня 2020 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Дехтяренко О.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куксова Марія Сергіївна про визнання недійсним договору купівлі продажу та про витребування майна із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куксова Марія Сергіївна про визнання недійсним договору купівлі продажу та про витребування майна із чужого незаконного володіння.

13 жовтня 2020 року поштою до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій остання просить забезпечити позовні вимоги шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0904 га, кадастровий номер :14:231:0703, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок загальною площею 116,9 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 8, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.06.2020 року заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 31.07.2020 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

13 жовтня 2020 року представником позивача ОСОБА_2 повторно подано заяву про забезпечення позову, в якій остання просить забезпечити позовні вимоги шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0904 га, кадастровий номер :14:231:0703, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок загальною площею 116,9 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 8, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Дослідивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про те, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідачів або пов`язаних із ними інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Разом з тим, згідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

До заяви про забезпечення позову представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 додано витяг з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яка сформована 14.04.2020 року та з якої вбачається, що власником житлового будинку загальною площею 116,9 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 8, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 .

Актуальна інформація про власника земельної ділянки площею 0,0904 га, кадастровий номер :14:231:0703, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в матеріалах справи відсутня.

Як вбачається з матеріалів за заявою про забезпечення позову, 11.03.2013 року між ОСОБА_1 , в якості продавця, від імені якої на підставі довіреності від 27.06.2008 року №16440 діяв ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , в якості покупця укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки 0,0904 га, кадастровий номер :14:231:0703, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житлового будинку загальною площею 116,9 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 8, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 09.06.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі продажу житлового будинку номер АДРЕСА_2 земельна ділянка з кадастровим номером :14:231:0703, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0904 га. Довіреність від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_5 надавалась з приводу здачі в оренду будинку та земельної ділянки, їх обслуговування, а також реального продажу спірного майна з наступною передачею коштів у разі продажу майна.

Як на підставу забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0904 га, кадастровий номер :14:231:0703, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок загальною площею 116,9 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 8, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , представник позивача ОСОБА_2 посилається на те, що вказане майно набуте на підставі недійсного правочину у подальшому знову відчужувалося. Крім того, вищезазначене майно перебуває у власності ОСОБА_3 , а тому остання може в будь-який час відчужити його на користь третім особам. Разом з тим, згідно інформації, яка міститься в загальнодоступній мережі Інтернет, на сайті OLX розміщено оголошення щодо продажу житлового будинку та земельної ділянки, а тому не вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту може призвести до неможливості виконання рішення.

Посилання представника позивача ОСОБА_2 на оголошення, яке розміщено на OLX, як на підставу відчуження майна, суд не може розцінювати як доказ відчуження саме земельної ділянки площею 0,0904 га, кадастровий номер :14:231:0703, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житлового будинку загальною площею 116,9 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 8, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки майно в оголошенні неможливо ідентифікувати з майном на яке, представник позивача ОСОБА_2 просить накласти арешт.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна заява представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позовних вимог була розглянута ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 31.07.2020 року.

Враховуючи те, що представником позивача ОСОБА_2 не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Керуючись статтями 150-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.Б. Баличева