Справа №296/7362/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2020 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Слюсарчук Н.Ф., вирішуючи питання прийняття до свого провадження справи за позовом Акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з вказаною позовною заявою, в якій просить звернути стягнення на належне ОСОБА_1 на праві власності нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 , а саме: земельна ділянка за кадастровим номером :09:022:0009 площею 0,0397 га та будівлю кафе з приміщеннями дозвілля та будівлю альтанки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 469,60 кв.м. шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Родовід банк» в рівних долях витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн..

В обґрунтування позову зазначено, що 19.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК», найменування якого 17.06.2009 року у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено на Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було укладено Договір про надання кредиту на споживчі цілі у вигляді кредитної лінії №60/СК- 001.08.2 (із змінами від 31.10.2008 р. та від 14.05.2009 р.) (копії кредитного договору №60/СК- 001.08.2 від 19.03.2008 року; додаткової угоди до кредитного договору від 31.10.2008 року та додаткової угоди №2 до кредитного договору від 14.05.2009 року додаються до позову). На виконання Кредитного договору між Банком та ОСОБА_3 21.03.2008 року(свідоцтво про державну реєстраію фізичної особи-підприємця, видане виконкомом Житомирської місьуї ради 09.11.2005 за № 0006439) було укладено Договір іпотеки (надалі - Іпотечний договір) яким забезпечено зобов`язання Позичальника щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, пені за несвоєчасну сплату процентів, а також відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов Кредитного договору (копії договору іпотеки від 21.03.2008 року, договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 31.10.2008 року та договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 14.05.2009 року додаються). Згідно з п. 1.1. Іпотечного договору, Відповідач передає в іпотеку Банку належне йому на праві власності майно, а саме: - об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - нежитловий будинок - кафе) та земельну ділянку, яка є власністю Відповідача, на якій знаходиться будинок площею 0,0397 (нуль цілих триста дев`яносто сім десятитисячних) га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - земельна ділянка), надалі за текстом разом будинок та земельна ділянка - «предмет іпотеки», «нерухоме майно». Об`єкт незавершеного будівництва літ. «А», ракушник, обкладено цеглою, загальною площею 394,5 кв. м., з відсотком готовності - 80% (вісімдесят відсотків). Цільове призначення земельної ділянки - для комерційного використання.

Відповідно до п. 3.1.1. Іпотечного договору при порушенні Іпотекодавцем та/або ОСОБА_4 умов основного зобов`язання щодо строків погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів за користування грошовими коштами, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та заборгованості, а також при порушенні Іпотекодавцем та/або ОСОБА_4 умов Іпотечного договору та у випадках, встановлених законом, у Іпотекодержателя виникає право задоволення своїх вимог за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як встановлено судом, між позивачем та ОСОБА_3 укладено кредитний договір. Позичальник не виконав узятих на себе зобов`язань з повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами, тому позивач з метою захисту прав і законних інтересів звернувся до суду з позовом про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором.

22.11.2011 року рішенням Корольовського районного суду м. Житомира позовні вимоги АТ «РОДОВІД БАНК» залишено без задоволення, а зустрічний позов ОСОБА_3 про розірвання договорів іпотеки та поруки задоволено в повному обсязі.

22.03.2012 року ухвалою Апеляційного суду Житомирської області залишено без змін рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22.11.2011 року.

11.07.2012 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України касаційні скарги АТ «РОДОВІД БАНК» та прокуратури задоволено частково, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22.11.2011 року та Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 22.03.2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

19.02.2013 року заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира позовні вимоги АТ «РОДОВІД БАНК» задоволено в повному обсязі, зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без розгляду.

22.07.2013 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволено, рішення суду від 19.02.2013 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

26.02.2014 року рішенням Корольовського районного суду м. Житомира позовні вимоги Банку задоволено частково, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

09.09.2014 року апеляційним судом Житомирської області апеляційну скаргу АТ «РОДОВІД БАНК» задоволено частково, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26.02.2014 року скасовано та винесено нове, яким вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку: 1 039 085, 20 грн. - суму простроченої заборгованості за кредитом; 430 754, 20 грн. - сума простроченої заборгованості за процентами; 9 614 213, 65 грн.. - сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості; 49 595, 88 грн.. - сума трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості; 1 700, 00 грн.. судового збору та 120, 00 грн. витрат на ІТЗ.

Ухвалою судді від 24.09.2018 року відкрито провадження з додержанням вимог статей 175-177 ЦПК України та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-V111(право на повноважний суд), ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивачки, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим за приписами частини другої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин першої та другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП;

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою, заставою та інш.

Відповідно до положень статей 553, 554, 626 ЦК України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Аналогічна позиція передбачена вимогами статей 572, 573, 575, 589, 590 ЦК України, які перебачають , що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель на буває право звернення стягнення не предмет застави. Тобто договір поруки укладається кредитором і поручителем, договір іпотеки укладається іпотекодавцем і іпотекодержателем для забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, Акціонерне товариства «Родовід банк» як кредитор звернувся до суду з позовом до фізичної особиОСОБА_3 як іпотекодавця за договором іпотеки, що укладений на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридична особа та фізична особа підприємць ОСОБА_4 , (а.с. 89-106, т.1) тобто між позивачем та відповідачами виник спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридична особи та фізична особа підприємць, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.03.2019 року у справі № 904/2538/18, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19, Провадження № 12-167гс19.

Велика Палата Верховного Суду в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року, справа № 916/385/19, Провадження № 12-167гс19додатково звертає увагу на те, що положення пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд, серед іншого, закриває провадження у справі, у випадках якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд закриває провадження у даній справі згідно з п.1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючисьп.1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , Житомирська міська рада про звернення стягнення на предмет іпотеки закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний су м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ф. Слюсарчук