Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомир в складі:

Головуючого судді Драча Ю.І.,

За участю секретаря судового засідання Алексеєнко В.В.

За участю: позивача - ОСОБА_1

адвоката - Гордієвич О.П.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, про визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частки квартири та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з даним позовом в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд встановити, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та бабусею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за правом представлення після смерті бабусі ОСОБА_3 та батька ОСОБА_4 .

Позов обґрунтовано тим, що позивач є онукою ОСОБА_3 , яка є в свою чергу матір`ю батька заявника ОСОБА_4 . ОСОБА_1 зазначила, що прізвище її бабусі в свідоцтві про народження батька зазначалося як « ОСОБА_5 », хоча фактично її прізвище було « ОСОБА_6 », а після реєстрації шлюбу 13.11.1967 року бабуся отримала прізвище « ОСОБА_7 ». Коли позивач звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті бабусі, то нотаріус повідомив їй, що необхідно звернутися до суду для підтвердження родинних стосунків.

Також ОСОБА_1 зазначила, що після смерті бабусі відкрилася спадщина на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Спадщину прийняли позивач та відповідач - ОСОБА_2 , але якби на момент смерті ОСОБА_3 її син (батько позивачки) ОСОБА_4 був живий, то спадщину прийняв би він у рівних частках з братом ОСОБА_2 однак, враховуючи, що син спадкоємиці помер позивач вказує на своє право на частку спадщини, а саме 1/2 частину спадкового майна.

Відповідачем, ОСОБА_2 , 28.02.2017 року подана зустрічна позовна заява про усунення від права спадкування за законом, яка ухвалою суду від 28.02.2017 року прийнята до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, про визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частки квартири зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування за законом.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що позивач є сином померлої ОСОБА_3 , яка була похилого віку, часто хворіла, останні роки не могла самостійно себе обслуговувати та потребувала постійної сторонньої допомоги. Доглядом померлої, забезпечення її ліками, продуктами та побутовим обслуговуванням займався позивач, який також взяв на себе всі матеріальні витрати щодо поховання матері.

Позивач також зазначив, що про стан здоров`я померлої ОСОБА_3 знала позивач, однак будь якої матеріальної чи моральної допомоги не надавала, тому просить суд усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом , яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Позивач та представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримали позовні вимоги за первісним позовом та просили задовольнити його.

Відповідач за первісним позовом при винесенні рішення поклався на розсуд суду. Щодо зустрічного позову свою думку не висловлював.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, заслухавши позивача, представника позивача та відповідача за первісним позовом суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо питання про встановлення факту родинних відносин слід зазначити наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно п.7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію із втратою годувальника.

Так, з матеріалів справи вбачається, що дошлюбне прізвище позивача « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 5), копією Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 6, 7).

Батько позивача - ОСОБА_4 є сином ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с 8).

Офіційно шлюбу зареєстрованого між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не було, що підтверджується листом відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 16.05.2016 року (а.с. 10).

Відповідно до копії погосподарських книг, виданих виконкомом Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, крім ОСОБА_11 ОСОБА_12 та ОСОБА_8 мали ще двох синів - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с. 13-18).

13.11.1967 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , що підтверджується копією витягу копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 20.05.2016 року (а.с. 9).

З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_4 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

31.05.2016 року ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Заріцької Є.О. подано заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі ОСОБА_3 (а.с. 23).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 244/02-31 від 20.12.2016 року, виданою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Заріцькою Є.О. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в 1/2 частці на квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що з поданих документів неможливо встановити родинний зв`язок між нею та померлою та заявницею не було подано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вищевказане майно (а.с. 22).

На основі повного та всебічного з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав вважати доведеним факт того, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та бабусею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлення факту родинних відносин має для позивача юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації права на спадкування.

Зважаючи на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги заявника про встановлення факту родинних відносин є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги визнання за позивачем права власності на частину квартири ва порядку спадкування слід зазначити наступне.

Як вже було досліджено та встановлено судом, ОСОБА_1 є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , який в свою чергу є сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Після смерті останньої відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

31.05.2016 року ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Заріцької Є.О. подано заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі ОСОБА_3 . Також, заяву про прийняття спадщини подано спадкоємцем першої черги за законом сином померлої ОСОБА_2 , 1955 року народження (а.с. 23).

Відповідно до довідки виданої КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради № 8486 від 29.12.2016 року право власності на нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за громадянами ОСОБА_12 та ОСОБА_15 (а.с. 58).

Відповідно до довідки № 03/04 від 11.04.2017 року виданої Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Житичі» безпосередньо перед смертю ОСОБА_15 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 на день його смерті та протягом 6 місяців після смерті у належній йому квартирі була зареєстрована та проживала ОСОБА_3 - дружина (а.с. 59).

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою статті 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Враховуючи, що на час відкриття спадщини батько позивача - ОСОБА_4 помер, його частка у спадкуванні переходить до його дочки - ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до п 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/4- 13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

В цьому ж листі зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав; нотаріальному порядку.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися д осуду з правилами позовного провадження.

Враховуючи вищевикладена, суд вважає що позов ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частки квартири підлягає задоволенню.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування за законом слід зазначити наступне.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1266 Цивільного кодексу України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України.

В силу статті ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем- ОСОБА_1 не надавалось жодної матеріальної та моральної допомоги померлій бабусі, що вона не відвідувала її, хоча мала для цього всі можливості, однак вказані факти спростовуються допитаними в судовому засіданні в якості свідків особами.

Так, допитана в якості свідка, ОСОБА_16 повідомила, що ОСОБА_1 є внучкою померлої ОСОБА_3 , яка відвідувала свою бабусю, однак ОСОБА_2 був проти цього, перед смертю зовсім не відвідувала, оскільки останній не пускав її. Також зазначила, що відповідач за зустрічним позовом обробляє могилу покійної бабусі та оплатила послуги зі встановлення пам`ятника.

Свідок ОСОБА_17 повідомив, що ОСОБА_1 він не знає, в квартирі не бачив, померлу знає як людину яка допомагала іншим лікуючи травами. Про те хто займався похованням повідомити не може.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Так, відповідач за зустрічним позовом, ОСОБА_1 є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , що підтверджується її свідоцтвом про народження та не оспорюється позивачем.

Позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_2 є братом по матері ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження померлого ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_2 (а.с. 8, а.с. 91 (зворот)).

Підстави для усунення від права на спадкування визначені ст.. 1224 ЦК України, а саме: не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Таким чином, у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи і лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Усунення від спадкування можливе лише за умови встановлення винної поведінки особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Жодної з вказаних підстав у судовому засіданні не встановлено. Матеріали справи не містять доказів того, що померла ОСОБА_3 зверталася до відповідача ОСОБА_1 з проханням про надання їй будь-якої допомоги медичної, матеріальної, тощо, і відповідач ОСОБА_1 навмисно уникала обов`язку надавати підтримку та допомогу спадкодавцю на його вимогу.

Також, суду не надано доказів того, що померла ОСОБА_3 через тяжку хворобу була у безпорадному стані і потребувала у зв`язку з цим від відповідача будь-якої допомоги.

Тому, суд вважає, що відсутні правові підстави для усунення ОСОБА_1 від права на спадкування.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування за законом.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача - ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судовий збір сплачений позивачем при поданні позову в сумі 1551,20 грн.

Керуючись ст.ст.12,76 - 81,206,223,258,259,264 - 265,268,354,355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, про визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частки квартири - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та бабусею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за правом представлення після смерті бабусі ОСОБА_3 та батька ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1551 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування за законом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Житомирської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ід. номер НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ід.номер НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя Ю. І. Драч