ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ провадження 22-ц/807/1698/20 Варнавська Л.О.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кримської О.М.

Подляінової Г.С.

За участю секретаря: Базикіної С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 , про переведення права та обов`язків покупця, визнання покупцем в договорі купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 , про переведення права та обов`язків покупця, визнання покупцем в договорі купівлі-продажу, посилаючись на те, що їй на праві спільної часткової належить 18/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласнику домоволодіння ОСОБА_4 належало 7/25 частин цього ж домоволодіння. Вказане домоволодіння розташовано на земельній ділянці площею 588 кв.м., яка закріплена за даним житловим будинком. Порядок користування відведеною земельною ділянкою не визначено. У період 2007-2009 роки ОСОБА_4 без узгодження із співвласниками збудував самочинні споруди: житлова прибудова літ А1-2, гараж літ. Т, сарай літ. С, сарай літ. Ц, навіс літ. Ч, навіс літ. Ш, при цьому порушив межі земельної ділянки та права власників сусідніх земельних ділянок. Під час побудови самочинних споруд ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано 25 вересня 2013 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2008 року у справі № 2-2575/2008 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинні споруди було залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24 березня 2009 року зазначене рішення залишено без змін.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності було задоволено, зобов`язано ОП ЗМБТІ погасити право власності та визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно: житлова прибудова літ А1-2, гараж літ. Т, сарай літ. С, сарай літ. Ц, навіс літ. Ч, навіс літ. Ш, виділено у окремий об`єкт нерухомості частину будинку та самочинні споруди і присвоєно окрему адресу. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2010 року було скасовано вищезазначене рішення від 06 липня 2009 року, провадження у справі в частині визнання права власності на самовільно збудовані споруди закрито, в іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2009 року було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , зобов`язано останнього не перешкоджати ОСОБА_1 у здійсненні належних прав користувача земельної ділянки і звільнити земельну ділянку площею 588 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно збудованих нерухомих споруд: житлова прибудова літ. А1, мансарда літ. мс, сарай літ. Ц, сарай літ. С, гараж літ. Т, усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Зазначене рішення набуло законної сили, проте ОСОБА_4 не виконане. Натомість ОСОБА_4 продав спірний будинок ОСОБА_7 , як окремий об`єкт нерухомості, а саме житловий будинок під літ. А, який є самочинно збудованим.

28 травня 2010 року ОСОБА_7 продала жилий будинок літ. А ОСОБА_2 , яка в свою чергу 25 вересня 2013 року продала даний будинок ОСОБА_3 . На теперішній час ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 7/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а позивачу 18/25 частин.

Як співвласник вона не була повідомлена ОСОБА_2 про продаж частки у праві спільної часткової власності, у зв`язку з чим її переважне право купівлі частки у спільній власності за ціною, оголошеною для продажу порушене.

На вказаній земельній ділянці, яка знаходиться у загальному користуванні знаходяться самочинні споруди, які ОСОБА_4 за рішенням суду повинен був знести. Про продаж жилого будинку вона дізналась в квітні 2014 року з витягу реєстру прав власності, тому строк позовної давності нею не порушено.

Посилаючись на зазначені обставини позивачка просила суд перевести права та обов`язки покупця на жилий будинок літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 29 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Будніковою Ю.С., з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 , визнавши її покупцем зазначеного майна за вказаним договором та стягнути судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року позов залишено без задоволення.

На зазначене рішення ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повній мірі досліджені обставини справи, не надана належна оцінка наданим доказам по справі, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи вищезазначену постанову, Верховний Суд виходив з того, що постанова апеляційного суду постановлена без додержання норм процесуального права. А саме, що апеляційним судом помилково розглянуто зазначену справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 29 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За даним договором ОСОБА_2 передала у власність, а ОСОБА_3 прийняла у власність житловий будинок літ. А, загальною площею 106,1 кв.м, який розташований на земельній ділянці площею 0,0647 га, кадастровий номер земельної ділянки: :03:018:0111, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На згаданій земельній ділянці розташовано: літ. А житловий будинок, житловою площею 70 кв.м., стіни глинобитні; літ -А1 -2 житлова прибудова, стіни 24% дерево+тес, 58% цегла, 68% цегла; козирок до А1; літ. С сарай; літ. Т гараж; оглядова яма; літ. У, Ч, Ш навіси; літ. Ц сарай; № І-ІІ замощення; № 9,5 паркани; № 4,2 водопровід; № 3,6 ворота; № 7 хвіртки; № 8 яма зливна. Продаж житлового будинку літ. А здійснений між сторонами за 145 000 грн., оціночна вартість житлового будинку літ. А становить 220 137 грн.

За адресою: АДРЕСА_1 знаходиться домоволодіння на якому розміщені окремі будинки А та Б та інші господарські споруди. У договорі купівлі-продажу житлового будинку від 29 січня 1997 року зазначено, що ОСОБА_4 купив 7/25 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці розміщений житловий будинок житловою площею 26 кв.м., позначений літерою «А», житловий будинок «Б», житловою площею 65,5 кв.м, житлова прибудова «Б1», житловою площею 13,4 кв.м. та господарські споруди: Г літня кухня, О-душ, И, Н, Е, К, Г сараї, Р, П вбиральні, № 1, 5 огорожі, № 2 водопровід, № 1 замощення. В постійне користування ОСОБА_4 перейшов житловий будинок А, сіні А, лях лг, літня кухня Г, сарай Е, вбиральня Р, № 1 огорожа. ОСОБА_1 на підставі договору дарування частки домоволодіння від 30 січня 2008 року набула права власності на 17/50 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 2 цього договору на земельній ділянці площею 629 кв.м. розташовані: житловий будинок, глинобитний, житловою площею 26 кв.м., загальною площею 41,3 кв.м., позначений на плані літерою А; житловий будинок, шл/бет, цегла, житловою площею 65,5 кв.м., загальною площею 94,1 кв.м., позначений на плані літерою «Б»; житловий будинок з цегли, житловою площею 13,4 кв.м., загальною площею 13,4 кв.м., позначений на плані літерою «Б1», сараї, позначені на плані літерами «Е, И, К, Г, Н», вбиральні «Р, П»; навіси «У, Х»; душ «Ф, О», паркани «1, 5», водопроводи «4, 2», ворота «3», замощення «1».

Так, договір купівлі - продажу жилого будинку АДРЕСА_1 був укладений 29 вересня 2013 року з приводу переходу права власності лише на будинок А., тобто предметом спірного договору купівлі-продажу була не частка у домоволодінні, співвласником якого є позивачка, а цілий житловий будинок, загальною площею 106,1 кв.м.

На момент укладення договору 25 вересня 2013 року зазначений будинок вже кілька разів був предметом інших договорів купівлі-продажу як самостійний об`єкт власності, а не частка у домоволодінні. 27 квітня 2010 року ОСОБА_4 продав цей будинок ОСОБА_7 , при цьому продаж здійснювалась саме цілого будинку, а не частини домоволодіння. 28 травня 2010 року ОСОБА_7 продала будинок ОСОБА_2 , а надалі вже ОСОБА_2 в 2013 році продала будинок ОСОБА_3 . Зазначені договори купівлі-продажу удаваними або недійсними не визнавались, реєстрація права власності на цей будинок не скасовувалась.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність в діях відповідачів порушень переважного права ОСОБА_1 на придбання частки в належному їй на праві спільної часткової власності домоволодіння, передбаченого ч. 1 ст. 362 ЦК України.

Окрім того, відповідно до ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Тобто посилаючись на той факт, що будинок, який є об`єктом спірного договору купівлі-продажу є незаконним та оспорюючи право власності на нього, ОСОБА_1 в той же час, відповідно до позовних вимог, просить перевести на неї права покупця даного будинку. Зазначені вимоги суперечать доводам, що наводяться позивачкою та є взаємовиключними, оскільки позивачка бажає набути право, яке сама вважає неіснуючим.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є родичами, а тому правочини між ними носили фіктивний характер, є припущенням та належними доказами не підтверджуються.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 11 вересня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: О.М. Кримська

Г.С. Подліянова