Справа № 761/5123/17
провадження №2/457/133/20
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

23 вересня 2020 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого - судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна,

з участю представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Вівчарівського В.П., -

в с т а н о в и в:

У провадженні Трускавецького міського суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна.

У судове засідання не з`явилася повторно належним чином повідомлена сторона позивача, хоча була повідомлена належним чином про час та місце судового засідання.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Вівчарівський В.П. у судовому засіданні просив залишити позовну заяву без розгляду, оскільки сторона позивача повторно не з`явилася у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Між тим, статтею 223 ЦПК України врегульовано питання щодо наслідків неприбуття в судове засідання осіб (особи), які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 5 цієї статті у разі повторного неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини неявки та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З огляду на рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України», сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний суд України при розгляді справи № 6-3082цс16 (постанова від 01 листопада 2017 року).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що позивач, як сторона, що задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що 03 березня 2020 року у судове засідання не з`явилися позивач та його представник, причин неявки у судове засідання не повідомили.

Як позивачу, так і його представнику скеровувалися повістки про виклик у судове засідання, однак конверти з судовими повістками були повернути адресанту у зв`язку відсутністю адресатів за зазначеною адресою.

Відповідно до пунктів 91, 99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються в об`єкті поштового зв`язку.

Рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» та «Судове повідомлення», які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу.

Відповідно до ч. ч. 3, 9 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку або судове повідомлення, не виявлено в місці проживання, повістку або повідомлення під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку чи повідомлення, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

У разі відмови адресата одержати судову повістку чи повідомлення особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку або повідомлення, вважається повідомленою.

Отже, повідомлення адресата про надходження судової повістки або повідомлення, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення позивача та його представника вважається належним.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

13 квітня 2020 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, у якому вказав, що з метою попередження розповсюдженню коронавірусної інфекції є необхідним відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 13 квітня 2020 року розгляд справи було відкладено.

Судові повістки-виклики для явки у судове засідання, призначене на 11 червня 2020 року, скеровувалися позивачу та його представнику за адресами, вказаними у матеріалах справи, однак конверти з повістками були повернуті адресанту.

11 червня 2020 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, у якому вказав, що з метою попередження розповсюдженню коронавірусної інфекції є необхідним відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 11 червня 2020 року розгляд справи було відкладено.

Судові повістки-виклики для явки у судове засідання, призначене на 31 серпня 2020 року, скеровувалися позивачу та його представнику за адресами, вказаними у матеріалах справи, однак конверти з повістками були повернуті адресанту.

31 серпня 2020 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, у якому вказав, що з метою попередження розповсюдженню коронавірусної інфекції є необхідним відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року розгляд справи було відкладено.

21 вересня 2020 року Трускавецьким міським судом Львівської області зареєстровано клопотання ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 було відмовлено, оскільки прийняття рішення щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду. Вказана норма не передбачає обов`язку проведення судового засідання в режимі відеоконференції в разі наявності про це клопотання сторони. Такий спосіб участі має винятковий характер, та має бути зумовлений обґрунтованими причинами, які ускладнюють або роблять неможливим особисту участь сторони в судовому засіданні.

23 вересня 2020 року сторона позивача у судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини неявки.

З наведеного вбачається, що як позивач, так і його представник вперто не з`являються до суду, зумисне затягують розгляд справи, зловживають своїми процесуальними правами, адже жодного разу після отримання судом матеріалів справи з Львівського апеляційного суду у судове засідання не з`явилися. З матеріалів справи вбачається, що з моменту вступу представника позивача адвоката Блажевського П.І. останній жодного разу не з`явився у судове засідання, демонструючи явну неповагу до суду.

Що стосується посилань представника позивача у своїх клопотаннях про відкладення розгляду справи з огляду на поширення коронавірусної інфекції, суд зазначає наступне. Відповідно до рішень Державної комісії з питань техногенної безпеки та надзвичайних ситуацій, зокрема, від 13 серпня 2020 року, 10 вересня 2020 року, м. Трускавець Львівської області перебувало у «зеленому рівні» епідеміологічної безпеки.

Саме по собі запровадження в Україні карантину через епідемію не є самодостатньою причиною для відкладення судового засідання і для того, щоб систематично зривати судові засідання (які призначені завчасно і сплановано, з урахуванням завантаження суду, наявності інших справ та з урахуванням строків розгляду і зокрема проведення підготовчого провадження). Ба більше, як вбачається з клопотань представника позивача - він у вказаний період перебував у більш проблемному регіоні. При цьому суд враховує, що транспортне сполучення між містом Львів і містом Трускавець відновлене.

В умовах карантину, тим більше після його послаблення, позивач мав реальну можливість взяти участь у судовому засіданні у найбільш зручний для нього передбачений ЦПК спосіб.

У цілому поведінка представника позивача під час розгляду даної цивільної справи свідчить про те, що він не може належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання щодо представництва інтересів довірителя, що, в свою чергу, тягне порушення прав інших учасників цивільного процесу на справедливий розгляд справи та негативно впливає на розумні строки розгляду.

Ситуація, яка склалася у даній справі, в жодному разі не може свідчити про можливість додержання судом розумного строку розгляду справи у зв`язку з систематичною неявкою у судові засідання сторони позивача.

Судом в межах наданих ЦПК України повноважень було надано всі засоби позивачу для реалізації його права на представництво своїх інтересів, однак сторона позивача своєї поведінкою не реалізувала свого права, а своєю неявкою у судове засідання продемонструвала неповагу до суду та зловживання процесуальними правами.

Таким чином, суд приходить до переконання, що сторона позивача зловживає своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи та порушення встановлених цивільним процесуальним законодавством строків.

За встановленими у ст. ст. 12, 13 ЦПК України принципом диспозитивності особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов`язками відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених ст. ст. 43, 49 ЦПК України, але зобов`язана здійснювати їх добросовісно (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Виходячи з аналізу норм ЦПК, що регулюють дані питання, з принципу диспозитивності і з вимоги щодо добросовісності сторін, позивач як ініціатор провадження повинен цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання і вживати заходи для того, щоб призначене судове засідання відбулось і не було зірване через його недобросовісні дії (наприклад, розгляд справи в режимі відеоконференції, подання заяви про розгляд справи у його відсутності, залучення до участі іншого представника). З сукупності принципів змагальності, диспозитивності, пропорційності і рівності учасників справи в цивільному судочинстві, а також балансу процесуальних прав та обов`язків слідує обов`язок позивача бути вмотивованим на розгляд справи і на її рух, що означає вишукувати способи і механізми аби судове засідання відбулось, а не вишукувати причини аби його відкласти. І для цього процесуальне законодавство України визначає декілька дієвих механізмів, жоден з яких позивачем необґрунтовано не використаний. І така недобросовісна поведінка сторони позивача є систематичною.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії», а також в рішенні у справі Каракуця проти України зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Неявка позивача в судові засідання є його волевиявленням, проявом дії принципу диспозитивності, який означає (від лат. Dispono - розпоряджатись) надання учаснику справи можливості вільно розпоряджатися своїми правами на власний розсуд (особисто турбуватись про здійснення своїх прав). В цьому контексті повторна неявка належним чином повідомленого позивача за процесуальним змістом є його конклюдентною дією, в якій виявлена його воля на залишення позову без розгляду, що є правовим наслідком свідомого нездійснення позивачем права брати участь у судовому засіданні. Таким чином законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився у судове засідання, так і відповідача, який ставиться у ситуацію невизначеності від таких дій позивача.

Залишаючи позов без розгляду, суд враховує строки, визначені законом для розгляду справи, виходить з принципів диспозитивності, змагальності і рівності прав та обов`язків сторін, враховує недобросовісне використання позивачем його процесуальних прав та недобросовісне ставлення до виконання процесуальних обов`язків, враховує вжиті судом заходи і що вони є достатніми для забезпечення прав позивача при умові добросовісного здійснення ним своїх прав та належного виконання процесуальних обов`язків.

Зважаючи на всі обставини справи, з метою дотримання процесуальних строків, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч.2 ст. 257 ЦПК України позивач має право звернутися до суду повторно після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 257, ст. 260 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Суддя: В. І. Марчук