КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 759/7971/18-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9109/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Ул`яновська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року,

встановив:

у травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 77 699 грн. 46 коп., заподіяну йому в результаті ДТП, що сталась 22.04.2016, яка складається з вартості належного йому автомобіля марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , оскільки ДТП сталась з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «Volkswagen T4» державний номерний знак НОМЕР_2 . Також позивач просив стягнути на його користь судовий збір.

Відповідач ОСОБА_1 в серпні 2018 року подав зустрічний позов, в якому просив стягнути з ДП «Український державний центр радіочастот» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 135 000 грн., яка складається з вартості належного йому автомобіля марки «Volkswagen T4» державний номерний знак НОМЕР_2 , ушкодженого в результаті ДТП, яка сталась 22.04.2016, оскільки вказана ДТП сталась також з вини водія ОСОБА_2 , який керував належним відповідачу автомобілем.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року основний позов було задоволено, а в задоволенні зустрічного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивача 38 849 грн. 73 коп., а з позивача на його користь стягнути 67 500 грн., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом, ДП «Український державний центр радіочастот» вказував, що йому належить автомобіль марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 . 22.04.2016 за участю вказаного автомобіля під керуванням водія ОСОБА_2 , який є працівником підприємства, та автомобіля марки «Volkswagen T4» державний номерний знак НОМЕР_2 , який є власністю ОСОБА_1 , під його керуванням трапилась ДТП. Оскільки вказана ДТП сталась з вини водія ОСОБА_1 , який порушив п. 10.1 ПДР України, що було встановлено в постанові Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року, позивач просив стягнути з нього матеріальну шкоду в сумі 77 699 грн. 46 коп., що є різницею між визначеним розміром матеріального збитку та сумою страхового відшкодування, виплаченою відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - 50 000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив стягнути з ДП «Український державний центр радіочастот» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 135 000 грн., яка становить різницю між розміром матеріального збитку та сумою страхового відшкодування - 50 000 грн., виплаченої відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 27 лютого 2020 року основний позов було задоволено, а в задоволенні зустрічного позову було відмовлено.

Задовольняючи первісний позов в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 визнано винним в заподіянні шкоди, а страхова виплата є недостатньою для повного відшкодування завданої ним позивачу шкоди. Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції вказав, що суду не надано належних та допустимих доказів визнання вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, а посилання на постанову суду, в якій зазначено про обопільність вини іншого учасника ДТП, без визнання такої особи винуватцем ДТП в судовому порядку, не заслуговують на увагу.

Однак з таким висновком першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам і судом було неправильно застосовано норми матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як видно з матеріалів справи, 22.04.2016 о 16.40 на Житомирському шосе сталась ДТП за участю автомобіля марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ДП «Український державний центр радіочастот»., під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «Volkswagen T4» державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , під його керуванням.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України - порушення вимог п. 10.1 ПДР України.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП - порушення вимог п. 12.3 ПДР України, провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В статті 1187 ЦК України закріплено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом першої інстанції не було застосовано норми ст. 1188 ЦК України, згідно якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами пункту 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Пунктом 12.3 ПДР України визначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі, суд першої інстанції взяв до уваги лише постанову Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року, прийняту відносно водія ОСОБА_1 , в якій було зазначено, що враховуючи обопільність вини та відсутність складення протоколу на іншого правопорушника йому було роз`яснено право на звернення Управління патрульної поліції в м. Києві про складання протоколу на водія ОСОБА_2 .

Однак, в матеріали справи 22.10.2019 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 було надано копію постанови Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_2 було визнано винним у порушенні ст. 124 КУпАП - порушення п. 12.3. ПДР.

При цьому суд першої інстанції посилався в рішенні на Висновок судової автотехнічної експертизи від 20.06.2016, складений ТОВ «Українські незалежні судові експерти» на підставі адміністративних матеріалів, який був доданий до зустрічної позовної заяви.

Згідно вказаного Висновку дії водія ОСОБА_1 в даній ДТП не відповідали вимогам п. 10.4 ПДР, але дана невідповідність не знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Водій ОСОБА_2 в момент виникнення небезпеки для його руху мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 шляхом застосування екстреного гальмування, тому його дії не відповідають вимогам п. 12.3 ПДР України і дана невідповідність знаходиться в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Представники ДП «Український державний центр радіочастот» в свою чергу не висловлювали заперечень щодо зазначеного Висновку та не заявляли клопотань про призначення автотехнічної експертизи.

Разом з тим, ОСОБА_1 в ході розгляду справи в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі вказував на обопільність вини його та ОСОБА_2 .

Оскільки інших доказів щодо визначення ступеня вини кожного з водіїв-учасників ДТП в ході розгляду справи надано не було, суд виходить з обопільної вини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності, суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по їх доказуванню.

Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила статей 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 статті 80 ЦПК України).

На підтвердження розміру матеріальної шкоди ДП «Український державний центр радіочастот» було надано Звіт про визначення вартості матеріального збитку, складений оцінювачем ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» - Лепіска О.М. , який має кваліфікацію оцінювача транспортних засобів. Відповідно до вказаного Звіту розмір такого збитку становить 124 199 грн. 46 коп., що є вартістю транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту зносу. Заперечень щодо вказаного розміру від ОСОБА_1 не надходило.

Відповідно Ѕ частина розміру матеріального збитку становить 62 099 грн. 25 коп. Оскільки ДП «Український державний центр радіочастот» зазначає про виплату страхового відшкодування в сумі 50 000 грн. відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на його користь з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню сума 12 099 грн. 46 коп.

ОСОБА_1 в зустрічному позові розмір заподіяної йому матеріальної шкоди - 185 000 грн. визначає, як вартість належного йому ушкодженого автомобіля в сумі 234 000 грн., яку він визначив на власний розсуд виходячи із пропозицій для придбання на інтернет-ресурсі, та з урахуванням суми 49 000 грн., за яку ним було продано вказаний автомобіль. З урахуванням суми страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - 50 000 грн., ОСОБА_1 просив стягнути на його користь 135 000 грн.

Однак вказаний розмір матеріальної шкоди суд апеляційної інстанції вважає недоведеним належними доказами, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

В ст. 376 ЦПК України визначено підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якою, зокрема, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суд першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат колегія судів керується положеннями ст. 141 ЦПК України та залишає судові витрати за сторонами, оскільки за наслідками апеляційного розгляду судом ухвалено рішення як про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом, так і про часткове задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» матеріальну шкоду в розмірі 12 099 грн. 46 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

Стягувач: Державне підприємство «Український державний центр радіочастот», м.Київ, проспект Перемоги, 151, .

Боржник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді