КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року, ухваленого під головуванням судді Ларіонової Н.М.,-

встановила:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальний збиток у розмірі 65 975 грн 52 коп., витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 2 700 грн 00 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн 00 коп., та судові витрати у розмірі 716 грн 75 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 червня 2018 року по пр. Свободи, 26-А в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз» відповідно до полісу серії № АК7081334.

Позивач зазначає, що до ПрАТ «Європейський Страховий Союз» поштою було подано звернення щодо виплати страхового відшкодування. Проте лист повернуто позивачу, у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Відповідно до Звіту № ЕД-1707-2-1070.8 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Мазда», д.н.з. НОМЕР_1 становить 65 975 грн 52 коп.

Посилаючись на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, просив задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП від 20 червня 2018 року у розмірі 65 975 грн 52 коп., витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 2 700 грн 00 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн 00 коп., а всього 71 675 грн 52 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга необґрунтована та безпідставна.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав.

ОСОБА_1 та його представники проти апеляційної скарги заперечили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що з ОСОБА_2 , як винуватця ДТП, підлягає стягненню матеріальна шкода, розмір якої визначено висновком № ЕД-1707-2-1070.8 від 20 липня 2018 року.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 20 червня 2018 року о 19 год. 50 хв. по пр. Свободи, 26-А в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 .

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз» згідно полісу № АК7081334.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу № ЕД-1707-2-1070.8 від 20 липня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мазда 6», д.н.з. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в ДТП, що сталась 20 червня 2018 року, становить 65 975 грн 52 коп.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що ним було направлено до ПрАТ «Європейський Страховий Союз» звернення в порядку, передбаченим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте даний лист було повернуто позивачу у зв`язку із закінченням строку зберігання. Враховуючи, що правова позиція Верховного суду України викладена в постанові № 6-725цс16 від 14 вересня 2016 року, в якій зазначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, не змінилася, просив стягнути завдану шкоду з винуватця ДТП.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц.

Вбачається, що станом на день дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз» згідно полісу № АК7081334.

Ліміт за шкоду життю та здоров`ю 200 000 грн 00 коп.

Ліміт за шкоду майну 100 000 грн 00 коп.

Франшиза 0 грн 00 коп.

Листом від 22 липня 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України зазначило, що згідно з інформацією, отриманою з Централізованої бази даних МТСБУ, було встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника ТЗ «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 забезпечена договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (Поліс № АК7081334), виданим ПрАТ «Європейський Страховий Союз» на строк з 31 липня 2017 по 30 липня 2018 року та обліковується як «дійсний» на дату ДТП.

Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про відмову ПрАТ «Європейський Страховий Союз» у виплаті страхового відшкодування позивачу чи недостатність виплати страхового відшкодування, підстави для стягнення матеріальної шкоди з особи, винної у вчиненні ДТП, відсутні.

Протилежний висновок суду є помилковим.

Посилання представника ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу, на відсутність відомостей, які свідчили б про наявність на момент ДТП у ОСОБА_2 дійсного полісу обов`язкового страхування, колегія суддів не приймає, оскільки матеріали справи містять витяг з єдиної централізованої бази даних МТСБУ щодо Полісу № АК 7081334 та лист МТСБУ від 22 липня 2020 року, що підтверджують дійсність на дату ДТП Полісу № АК7081334.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 17 лютого 2020 року постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В порядку розподілу судових витрат, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1057 грн 20 коп. (При поданні позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1% від ціни позову - 704 грн 80 коп. (мінімум) х 150%).

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко