Справа № 344/5615/20
Провадження № 2/344/2305/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

29 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретарів Орнат Л.І., Сивухіної Ю.Ю.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулась в суд із наведеним позовом, вимогами якого просила суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , та виселити його із даного житлового приміщення. За підставу позову зазначила, що вона є власником квартири. Разом із нею у квартирі зареєстрований її колишній чоловік, який під впливом алкоголю застосовує до неї фізичну силу, вчиняв дії які призводили до займання квартири. Відповідач не оплачує комунальні послуги, а його реєстрація унеможливлює оформлення субсидії.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з мотивів наведених у ньому.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні дала показання, вказавши що є матір`ю позивача. У квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_3 , де зловживає алкоголем, б`є посуд. ОСОБА_2 через дії відповідача неодноразово тікала з квартири, наймала житло.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні надав показання про те, що є сином сторін по справі. ОСОБА_2 часто проживає у нього, так як ОСОБА_3 зловживає алкоголем та б`є її.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні дав показання про те, що у квартирі АДРЕСА_1 живе ОСОБА_3 . З лютого 2019 року ОСОБА_2 проживає в квартирі сина. Зі слів позивача знає що відповідач її бив та зловживає алкоголем.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача та показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права володіння житловим приміщенням, внаслідок чого власник житла позивається про його відновлення, шляхом визнання колишнього члена сім`ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а також його виселення із займаного житлового приміщення.

ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування квартири від 30 червня 2000 року, за реєстровим № 5Д-5-90.

З 20 травня 2011 року у квартирі зареєстрований ОСОБА_3 , що підтверджується копією довідки про зареєстрованих осіб № 4136 від 05 березня 2020 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходились у зареєстрованому шлюбі, який 16 вересня 2010 року розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу.

Позивач зверталась в правоохоронні органи з приводу конфліктів з відповідачем, які виникли на ґрунті зловживання останнім алкоголю, що підтверджується копією талону-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію № 15226.

Також із копії талону-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію № 15226 вбачається, що ОСОБА_2 зверталась в правоохоронні органи з приводу займання квартири.

Однак відповіді на дані звернення матеріали справи не містять.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач вселився у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника квартири і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18).

Також у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, Верховний Суд України вказав, що стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Таким чином, із письмових доказів та показань свідків судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторони не ведуть спільного господарства, не проживають однією сім`єю, відповідач своїми діями спричиняє конфлікти з позивачем, перешкоджаючи останній вільно володіти належною їй на праві приватної власності квартирою, тому дане право підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та його виселення із даної квартири.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

У даних спірних правовідносинах виселення відповідача з квартири є виправданим, так як останній є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , тобто виселення його із квартири позивача не позбавить його права на житло.

Таким чином позов підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наведених обставин з відповідача слід стягнути 1 681 грн. 60 коп. судового збору в користь позивача.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 156 ЖК України, ст. ст. 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 89, 259, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Івано-Франківським МВ УМВС в Івано-Франківській області 05 листопада 2007 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , із квартири АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Івано-Франківським МВ УМВС в Івано-Франківській області 05 листопада 2007 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , таким, що втратив право на користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Івано-Франківським МВ УМВС в Івано-Франківській області 05 листопада 2007 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 681 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 30 вересня 2020 року.