головуючий у суді І інстанції Гаврилова О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня 2020 року у справі за заявою Комунального підприємства експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року заявник - Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" (далі - КП "Житло-сервіс") звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із указаною ухвалою суду 15 вересня 2020 року представник заявника Ключник А.В., яка діє в інтересах Комунального підприємства експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» на підставі доданої до апеляційної скарги довіреності від 03 січня 2020 року №110/005-4, звернулася до суду із апеляційною скаргою.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що до заяви про видачу судового наказу було додано копії документів, які були завірені представником Ключник А.В. у відповідності до вимог ч.5 ст. 95 ЦПК України.

Вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для відмови заявнику у видачі судового наказу в частині стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, тому суд незаконно відмовив у видачі судового наказу.

Відзиву на апеляційну скаргу заявника до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про відмову у видачі судового наказу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» у видачі судового наказу, суд першої інстанції, посилаючись на положення п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України виходив з того, що заявником при зверненні з заявою про видачу судового наказу в порушення вимог п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України не долучено до заяви про видачу судового наказу документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

За змістом статті 163 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Статтею 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, зокрема, згідно з частиною першою цієї статті визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Як вбачається з матеріалів заяви, в ній заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 943,50 грн, три проценти річних у сумі 22,62 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 210,20 грн, витрати на правову допомогу у сумі 1500,00 грн.

Зі змісту заяви вбачається, що вона містить вимогу, передбачену п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України та за своїми формою і змістом відповідає ст.163 ЦПК України.

На підтвердження вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та трьох процентів річних КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до заяви було додано: копію наказу ГУ житлового забезпечення КМДА, копію договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території №б/н, копію свідоцтва про право власності від 05 квітня 2011 року, розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги та розрахунок збитків від інфляції та трьох відсотків річних.

Таким чином, оскільки до заяви про видачу судового наказу було додано всі наявні у заявника документи, якими він обґрунтовував свої вимоги щодо стягнення з боржника заборгованості за житлово-комунальні послуги, збитків від інфляції та трьох процентів річних, у суду першої інстанції не було підстав для відмови заявнику у видачі судового наказу про стягнення вищевказаних сум.

Слід зазначити, що, суд розглядаючи заяву про видачу судового наказу, за умови заявлення вимоги, передбаченої ст.161 ЦПК України, не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Натомість у подальшому, після видачі судового наказу, боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (п.5 ч.3 ст.170, ч. 3 ст.171 ЦПК України), що є передбаченою підставою для скасування судового наказу.

Зазначене суд першої інстанції не врахував, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відмову у прийнятті заяви КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» про видачу судового наказу на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько
С.О. Журба