Постанова

Іменем України

15 вересня 2020 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/11209/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва

в складі судді Бусик О.Л.

від 21 травня 2020 року

у справі №757/64902/19-ц Печерського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позов обґрунтовувала тим, що з 14.09.2007 по 20.07.2017 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу, 25.12.2008 придбано квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 .

Позивачка, посилаючись на те, що квартира придбана під час шлюбу за спільні кошти подружжя, однак після розірвання шлюбу вона з відповідачем не досягла згоди щодо поділу майна, просила поділити спільне майно подружжя - квартиру АДРЕСА_2 , яка є об`єктом спільної сумісної власності, та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину цієї квартири.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції в повній мірі не з'ясував усі обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим висновки, викладені у рішенні суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Суд не врахував надані відповідачем статистичні дані щодо реальної ринкової вартості квартири та взагалі не надав правової оцінки доказам відповідача.

Судом під час ухвалення рішення не було з`ясовано джерело походження коштів, за які була придбана спірна квартира. Суд лише керувався положеннями пункту 5 Договору купівлі-продажу квартири.

Судом не взято до уваги та не надано належної правової оцінки доказам відповідача, які були долучені до відзиву на позовну заяву, а саме банківській виписці з особистого рахунку ОСОБА_1 , яка підтверджує факт наявності коштів, та статистичним даним щодо орієнтовної ринкової вартості квартири. Судом також безпідставно відмовлено у виклику та допиту свідка ОСОБА_3 , який був власником квартири і міг підтвердити той факт, що у 2007 році між ним та ОСОБА_1 досягнуто домовленості про те, що ОСОБА_3 передає у власність відповідачу спірну квартиру, а з метою належного оформлення права власності договір купівлі-продажу було укладено в грудні 2008 року. також даний свідок міг підтвердити суду факт наявності коштів та їх передачу до укладення договору.

Вважав, що за таких обставин, судом не взято до уваги докази, на які посилався відповідач з метою доведення джерела походження коштів, за які була придбана квартира.

Зазначав, що позивачка, посилаючись на те, що спірну квартиру придбано за спільні кошти подружжя не надала суду жодного доказу на підтвердження своїх обґрунтувань. Також позивачка не відповіла на постановлені відповідачем в судовому засіданні питання щодо джерела походження коштів, за які придбано квартиру.

За наведених обставин просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Також просив в апеляційній скарзі викликати та допитати свідка ОСОБА_3 .

Представник відповідача - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала з підстав, наведених в ній, та просила задовольнити.

Позивач та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини- ОСОБА_2 .

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Судом також встановлено, що в період шлюбу, а саме 25 грудня 2008 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_3 Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (далі - Договір).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Відповідно до статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, норми ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 по справі №372/504/17).

Як встановлено судом, в період перебування сторін у шлюбі - 28.12.2008 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, за яким останнім придбано квартиру АДРЕСА_1 . Квартира зареєстрована на праві власності за відповідачем.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у відповідності до вимог ст. 12, 81 ЦПК України на спростування обставин придбання спірної квартири в період шлюбу за спільні кошти подружжя, не надав до суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів.

Зокрема матеріали справи не містять доказів, що спірна квартира набута за час шлюбу за кошти, які належали відповідачу особисто.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак частка квартири кожного з подружжя є рівною (кожному по 1/2).

До того ж, суд першої інстанції дійшов такого висновку з урахуванням того, що твердження відповідача на те, що спірна квартира придбана ним у рідного брата за його особисті кошти, не доведені належними доказами, а надані до відзиву на позовну заяву виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 , які підтверджують поповнення рахунку та видачу готівки більше ніж за рік до укладення договоріу купівлі-продажу спірного майна, не є належними доказами придбання у грудні 2008 року квартири за особисті кошти відповідача.

Колегія суддів звертає увагу, що банківська виписка по рахунку в силу ч. 1 ст. 77 ЦПК України є неналежним доказом у справі, оскільки не містить інформації про предмет доказування. А згідно з ч. 4 цієї статті суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже, сам факт зняття відповідачем коштів з його банківського рахунку не свідчить про те, що саме ці кошти використано на придбання спірної квартири.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом не здійснено виклик та не допито свідка ОСОБА_3 , оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказуваня.

Судом першої інстанції правомірно відмовлено у виклику та допиті свідка рідного брата відповідача, на підтвердження факту передачі коштів за квратиру до укладення договору купівлі-продажу, оскільки показаннями свідків не може підтверджуватися факт передачі коштів. Тому посилання відповідача на те, що судом безпідставно не викликано та не допитано свідка ОСОБА_3 є необґрунтованими.

Натомість Договір купівлі-продажу спірної квартири, про який зазначив суд в мотивувальній частині рішення, згідно вимог ст. 79 ЦПК України, є достовірним доказом, на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи.

Зокрема в Договорі зазначено, що квартиру придбано за спільні кошти подружжя. Так, в абз. 5 п. 5 Догововору передбачено, що на момент підписання Договору ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , заява якої щодо її згоди на придбання чоловіком квартири за кошти, які є сумісною власністю подружжя, міститься в справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченко І.Г.

Умовами договору також визначено розмір коштів, за які придбано квартиру - 57 363,37 грн (п. 4 Договору).

Доводи апеляційної скарги, що ринкова вартість квартири вища ніж вартість зазначені в Договорі не спростовує висновків суду, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Більш того, як вбачається з матеріалів справи, вартість квартири визначено на підставі довідки-характеристики, що видана КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", 22.12.2008 №1384186.

В Договорі купівлі-продажу квартири також зазначено, що передача ключів від вхідних дверей квартири буде здійснена продавцем покупцеві в день нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього Договору (п. 7 Договору).

Наведені в сукупності обставини приводять до висновку, що Договір купівлі-продажу квартири з урахуванням положень ч. 1 ст. 80 ЦПК України є достатнім доказом, оскільки підтверджує обставини спільності грошових коштів за які придбана квартира під час перебування сторін у шлюбі. А згідно ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на те, що вищезазначені положення договору у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно враховано положення Договору купівлі-продажу спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги, що позивачка в судовому засіданні суду першої інстанції не відповіла на питання відповідача, з метою встановлення джерела походження коштів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки спільність набутого у шлюбі майна презюмується, тягар доказування на спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Щодо клопотання відповідача про виклик і допит свідка ОСОБА_3 , який на думку відповідача, може підтвердити факт усної домовленості відповідача з рідним братом ОСОБА_3 про укладення договору в 2007 році та про передачу коштів за цим договором, то колегія суддів відмовляє в задоволенні такого клопотання, оскільки судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального закону вирішено дане клопотання. До того ж, як вже зазначалось вище, факт передачі коштів не може підтверджуватися показами свідків.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та мотивованого висновку про те, що квартира є спільною власністю подружжя, а тому підлягає поділу порівну між сторонами.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай