Справа № 752/1160/18
Провадження № 2/752/633/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 червня 2020 року Голосіївським районним судом м. Києва в складі:

головуючого судді - Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Рожок В.В.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Територіальна громада в особі Київської міської Ради,

третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальна громада в особі Київської міської Ради, третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

18.01.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовною заявою про визнання право власності в порядку спадкування на: - об`єкт нерухомого майна, яким є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю на підставі Договору дарування, посвідченому державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори 11 березня 1971 року, за реєстровим №2-5211, зареєстрованому Київським міським бюро технічної інвентаризації 23.08.1971 року за реєстраційним №14912 (інвентаризаційна справа №26324/878), загальною площею 43,7 кв. м. (житловою площею 27,3 кв. м.); - майнові права забудовника об`єкту незавершеного будівництва, яке добудоване (прибудоване) до житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі Договору дарування, посвідченому. державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори 11 березня 1971 року, зареєстрованому у реєстрі за №2-5211 та зареєстрованому Київським міським бюро технічної інвентаризації 23.08.1971 року за реєстраційним № НОМЕР_1 , загальною площею 35,1 м.кв.; - земельну ділянку, загальною площею 0,1743 га, що знаходиться під домоволодінням по АДРЕСА_1 , яка надана ОСОБА_3 для вдення колгоспного господарства, яке, відповідно довідки Державного Архіву Київської області КОДА №06-27/Г-350 від 16.10.2009 року, зареєстроване у погосподарських книгах основних виробничих показників колгоспників, робітників та службовців за 1953-1955 роки (підстава р-4620, оп. 11, справа 15, аркуш 28-29), загальною площею 0,1743 га.

Позивач мотивувала свою позовну заяву тим, що вона є спадкоємцем першої черги за законом, посилаючись на те, що вона є дочкою ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 ), про що 15.03.1961 року Московським Бюро РАГС м. Києва видане Свідоцтво про народження, актовий запис №508. Позивачка уклала шлюб з ОСОБА_6 , про що 25.09.1986 року Відділом РАГС Московського РВК м. Києва видане Свідоцтво про укладання шлюбу, актовий запис №1613.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що ВРАГС м. Києва 08.12.1998 року було видане Свідоцтво про смерть, актовий запис №1649. Інші спадкоємці ОСОБА_4 відсутні. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло: домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 78,8 м.кв., а саме: - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що належав спадкодавцю на підставі Договору дарування, посвідченому ОСОБА_7 державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори 11 березня 1971 року, за реєстровим №2-5211, зареєстрованому Київським міським бюро технічної інвентаризації 23.08.1971 року за реєстраційним №14912 (інвентаризаційна справа №26324/878), загальною площею 43,7 кв. м. (житловою площею 27,3 кв. м.); - об`єкт незавершеного будівництва, який добудоване (прибудоване) до житлового будинку, який належав спадкодавцю на підставі Договору дарування, посвідченому ОСОБА_7 державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори 11 березня 1971 року, зареєстрованому у реєстрі за №2-5211 та зареєстрованому КМБТІ 23.08.1971 року за реєстраційним №14912, загальною площею 35,1 м.кв., який не введено в експлуатацію та свідоцтво про право власності на який не отримано, а право власності не зареєстровано; - земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , яка надана ОСОБА_3 (батьку спадкодавця - діду Позивача) для ведення колгоспного господарства, яке, відповідно Довідки Державного Архіву Київської області КОДА №06-27/Г-350 від 16.10.2009 року, зареєстроване у погосподарських книгах основних виробничих показників колгоспників, робітників та службовців за 1953-1955 роки (підстава р-4620, оп. 11, справа 15, аркуш 28-29), загальною площею 0,1743 га.

З 1957 року та по момент смерті ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 , що засвідчує Довідка ЖЕК №205 від 26.04.2002 року №418. Позивачка зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 з 29.10.1998 року і по теперішній час, про що свідчить Витяг є Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №22917467 від 21.12.2017 року.

Таким чином, вона, позивачка, прийняла спадщину, згідно, ч.3 ст. 1268 ЦК, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Позивачка належним чином звернулася до Другої Київської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті. ОСОБА_4 , за наслідками чого відкрито спадкову справу №334, що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру виданого 21.07.2010 року Другою Київською державною нотаріальною конторою за №24268239. Але, державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, про що видана Постанова від 14.11.2017 року за №7021/02-31, згідно якої у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує введення будинку в експлуатацію спадкодавцем, та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно спадкодавця.

Судом задоволено заяву позивача про витребування з Другої Київської державної нотаріальної контори спадкової справи №334, яка заведена 03.06.1999 року на майно ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано у спадковому реєстрі за №902417.

В судовому засіданні позивачка та її представник обставини, викладені у позовній заяві підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

До суду представник відповідача не з`явився, направив відзив на позовну заяву, в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог, але визнав, що згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

До суду представник третьої особи не з`явився, направив пояснення, в яких не заперечував щодо позовних вимог та в яких зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Вислухавши позивачку та її представника, проаналізувавши заперечення відповідача та пояснення третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали спадкової справи №334, суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З урахуванням положень даної статті, спадкоємцем ОСОБА_4 є позивачка у справі - ОСОБА_1 , дочка спадкодавця. Інші спадкоємці ОСОБА_4 відсутні.

За даними арохівної довідки Державного архіву Київської області виданої 16.10.2009 року за №06-27/Г-350, надану на заяву-запит від 08.10.2009 року щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 , зазначено, що у документах архівного фонду «Пирогівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області» у погосподарських книгах основних виробничих показників колгоспників, робітників та службовців за 1953-1955 рр. значиться колгоспне господарство ОСОБА_3 , за яким числиться всього присадибної землі 0,46 (одиниця виміру не зазначена), будинок та сарай побудовані в 1920 році».

Відповідно, земельна ділянка на якій розміщено домоволодіння була виділена в користування ОСОБА_3 (діду позивачки). Крім того, згідно Довідки Ради громадського територіального самоврядування мікрорайону Чапаївка Харківської районної Ради народних депутатів м. Києва №32 від 04.05.2000 року, згідно земельно-шнурової книги під №453 за ОСОБА_8 (бабою позивачки), числиться земельна ділянка розміром 0,3 га, із них 0,01 га під забудову по АДРЕСА_1 .

На вище зазначеній земельній ділянці було збудовано житловий будинок, площею 43,7 кв. м., який на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Житловим Управлінням м. Києва 09.07.1960 року за №875, зареєстрованому в Київському міському бюро Техінвентаризації за №14912, нерухоме майно належало ОСОБА_3 на праві приватної власності. Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , майно, було успадковане сином - ОСОБА_9 (дядьком позивачки) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом, виданого 07.04.1966 року нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Драгомирецьким С.П., за реєстровим №1-6841, зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації за №14912.

За заявою ОСОБА_9 про надання дозволу на проведення капітального ремонту будинку АДРЕСА_1 », Виконавчим комітетом Московської районної Ради депутатів трудящих м. Києва 27 червня 1966 року було постановлене Рішення №1245, яким ОСОБА_9 дозволено провести капітальний ремонт будинку.

11.03.1971 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 було укладено Договір дарування, посвідчений Архаровою Г.О. нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори, за реєстровим №2-5211, згідно якого ОСОБА_9 подарував, а ОСОБА_4 (спадкодавець) прийняв у подарунок житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований Київським міським бюро технічної інвентаризації 23.08.1971 року за реєстраційним №14912.

Керуючись Рішенням №1245 Виконавчого комітету Московської районної Ради депутатів трудящих м. Києва від 27 червня 1966 року, ОСОБА_4 розпочав капітальний ремонт будинку та зробив прибудову до нього, тим самим збільшив загальну площу будинку на 35, 1 кв. м, а саме з 43,7 кв. м. до 78,8 кв. м. Згідно Технічного паспорту, виготовленому Київським міським бюро технічної інвентаризації від 31.07.1987 року, площа земельної ділянки під будинком та під городом становила 0,2006 га, а площа будинку з урахуванням прибудованого (новозбудованого) майна - 78,8 кв. м.. ОСОБА_4 (спадкодавець позивачки), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчив будівництво прибудованого нерухомого майна, але не встиг ввести новозбудоване майно в експлуатацію, отримати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно та зареєструвати його у відповідності до чинного законодавства України.

Таким чином, на даний час у спадкоємця (позивачки) наявні правовстановлюючі документи на 43,7 м. кв. нерухомого майна, та відсутні правовстановлюючі документи на 35,1 кв. м. новозбудованого (прибудованого) нерухомого майна, яке не є самочинним будівництвом, т.я. здійснювалося згідно із законом. На підставі Висновку санітарно-епідеміологічної станції Голосіївського району м. Києва від 23.05.2003 року №2001, Голосіївського районного управління ГУ МНС України в м. Києві від 22.05.2003 року №8/Р-470 про відповідальність забудови санітарно-гігієнічним нормам та протипожежним вимогам, Довідки Ради громадського територіального самоврядування мікрорайону Чапаївка від 08.09.1999 року «Про наділ земельної ділянки в розмірі 0,06 га» та Довідки Ради громадського територіального самоврядування мікрорайону Чапаївка від 04.05.2000 року №32 «Про наділ земельної ділянки в розмірі 0,30 га, з яких 0,01 га під забудову», Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація своїм Розпорядженням від 20.11.2006 року за №1325 постановила про призначення державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом приватного житлового будинку (літ. А) та надвірних споруд (літ. «Б», «Д») по АДРЕСА_1 .

Частина 1 ст. 376 ЦК України визначає підстави (умови) щодо визнання нерухомого майна самочинним будівництвом. З урахуванням того, що земельна ділянка належним чином була відведена для будівництва та обслуговування житлового будинку, дозвіл на проведення будівельних робіт надано Виконавчим комітетом Московської районної Ради депутатів трудящих м. Києва, то відповідно, забудовнику необхідно для набуття права власності на новостворене майно лише ввести об`єкт в експлуатацію, отримати правовстановлюючі документи на нерухоме майно та зареєструвати його, відповідно до законодавства. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Крім того, п. 2 даної статті визначає, що якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Видати Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що належить спадкодавцю на праві власності (згідно Договору від 11.03.1971 року, року укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , посвідчений Архаровою Г.О. нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори, за реєстровим №2-5211, зареєстрований Київським міським бюро технічної інвентаризації 23.08.1971 року за реєстраційним №14912) нотаріус не має можливості, у зв`язку з тим, що до основного будинку добудовано інше нерухоме майно, яке є новоствореним майном, яке не введено в експлуатацію, і є приналежністю головної речі, а документи про право власності на майно видаються на цілісний будинок (із визначенням підстав п.8.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року). Згідно п. 8.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року, оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності, окрім випадків, коли такі об`єкти є приналежністю головної речі, складовою частиною речі, або утворюють з іншими об`єктами складну річ.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року зазначено, що з урахуванням вище наведеної Постанови Верховного Суду України, визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе, відповідно, потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини.

Згідно Наказу Державного комітету статистики України №491 від 08.12.2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.01.2011 року за №9/18747 «Про затвердження Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах», домоволодіння, місце проживання власника (власників) якого зареєстровано за межами місцевої ради, включаючи земельні ділянки, що належать цій особі (особам) у межах місцевої ради. Таким чином, ще ОСОБА_3 (діду позивачки) було передано у власність земельну ділянку для будівництва жилого будинку та ведення присадибного господарства, а також ОСОБА_8 (бабі позивачки) під забудову та ведення присадибного господарства. У відповідності до ст. 63 ЗК УРСР, колгоспний двір має право на присадибну земельну ділянку, яка надається в порядку і в межах норм, передбачених статутом колгоспу. Присадибна земельна ділянка надається для будівництва житлового будинку, господарських будівель, під город, сад та на інші потреби. Згідно п. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №15-92 визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах, витяг із земельно-шнурової книги, реєстрової книги, погосподарської книги (ст. 20 ЗК УРСР, 1970 р.). Відповідно до абзацу другого пункту першого Перехідних положень Земельного кодексу України рішення про передачу громадянам безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення цим громадянам або їх спадкоємцям технічної документації із землеустрою. Згідно п.2 р.7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. Крім того, р.7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» установлено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно ст. 120 ЗК України, якщо відчужується будівля, яка розташована на земельній ділянці, що належить на праві власності, то до набувача переходить право власності і на земельну ділянку. Відповідно, при укладанні договору дарування нерухомого майна до набувача майна (спадкодавця) перейшло і право власності на земельну ділянку. Але, на момент відкриття спадщини, у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, що позбавило позивачку права реалізації своїх спадкових прав та набуття права власності в порядку спадкування.

На даний момент, позивачка вступила в управління та володіння спадковим майном, яке, згідно Технічного паспорту від 16.06.2006 року, складається з земельної ділянки 0,1743 га та нерухомого майна загальною площею 78,8 м.кв., з яких 43,7 м.кв. належали спадкодавцю на праві власності, а 35,1 м.кв. - є незавершеним будівництвом, право власності на яке не зареєстроване належним чином.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини увійшли усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно п.3.3. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем, у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

У пунктах 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 296/5, визначено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Крім того, ч.5 р. 1У Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду з одночасним набуттям речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, подається одна заява, про державну реєстрацію прав на такі об`єкти. При цьому одна заява подається лише у разі, якщо речові права на житловий будинок, будівлю, споруду та земельну ділянку, на якій вони розташовані, реєструються за однією особою.

Законодавець у ч.1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких є - визнання права.

Ураховуючи вище викладене та керуючись ч.1 ст.3, ч.1 ст.16 ЦК України, позивачка звертається до суду з позовом про визнання права та захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст.11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до яких цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Офіційне тлумачення поняття «інтересу», який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004, яким визначено, що поняття «законний інтерес» є «охоронюваний законом інтерес», за захистом якого зацікавлена особа вправі звернутися до суду, треба розуміти як прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, а згідно ч.5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Але, згідно ч.2 даної статті, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно, судом надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі.

Таким чином, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, вислухавши пояснення позивачки та його представника, дослідивши та проаналізувавши відзив відповідача та пояснення третьої особи, ураховуючи вище наведені норми законодавства України (УРСР), діючого на час набуття права власності спадкодавцем, керуючись положеннями ч.4 ст. 263 ЦПК України щодо того, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою позовних вимог та задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 55 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004, ст.ст. 11, 12, 13, 15, 331/2, 376, 1216, 1218, 1221, 1223, 1261, 1268 Цивільного кодексу України, ст. 20, 63 Земельного кодексу УРСР, ч.1 ст. 125 Земельного кодексу України, р. 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр», ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №15-92, п. 8.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року, п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 296/5, Наказу Державного комітету статистики України №491 від 08.12.2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.01.2011 року за №9/18747 «Про затвердження Інструкції з ведення по господарського обліку в сільських, селищних та міських радах», п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п.1, 3.3. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ст.ст. 2, 3, 4, 10, 13, 48, 49, 76, 77-81, 89, 209,210, 247, 263, 265, 354ЦПК України, суд -

вирішив:

позов ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Київської міської Ради, третя особа Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , 1961 року народження, уродженкою м. Києва, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 43,7 м.кв. (житловою площею 27,3 м.кв.); майнові права забудовника об`єкту незавершеного будівництва, який добудоване (прибудоване) до житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 35,1 м.кв.; земельну ділянку, загальною площею 0,1743 га, що знаходиться під домоволодінням по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Г.Плахотнюк