КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 359/4730/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/5755/2020Головуючий у суді першої інстанції - Чирка С.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лівінський С.В.,

секретар Шебуєв Д.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області 11 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинку АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що даний будинок отримано позивачем на підставі договору дарування, який зареєстровано в реєстрі за № 83 від 16.01.2010 та витягом про державну реєстрацію прав № 35922495. Відповідно до довідки про склад сім`ї від 22.05.2019 у даному будинку зареєстровано двоє осіб, син- ОСОБА_3 та брат - ОСОБА_1 . Незважаючи на те, що відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, однак фактично в зазначеному будинку не проживає та не з`являється, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання. Крім того, ОСОБА_1 має власний будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та проживає в ньому разом зі своєю сім`єю. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об`єктивно порушують права позивача (а.с. 2-3).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.12.2019 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . (а.с. 56-58).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що судом не доведено, що ОСОБА_1 не проживав і не користувався житлом понад рік, а також суд першої інстанції не надав оцінку акту перешкоджання користуванням спірним будинком (а.с. 59-60).

20.05.2020 надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому вказує на те, що апеляційна скарга відповідача є безпідставною та такою, що не грунтується на вимогах закону та суперечить фактичним обставинам справи, а тому не підлягає задоволенню. Вказує, що акт перешкоджання користуванням спірним будинком спростовується тим, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 ., однак відповідач за вищезазначеною адресою не проживає, чим створює для позивача проблеми.

Щодо показань свідків, які нібито є друзями позивача, ОСОБА_2 зазначає, що свідки є його фактичними сусідами, які проживають поряд з його будинком та їм відомі дійсні обставини справи (а.с. 73-75).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У частині 1 статті 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 383 ЦК та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником будинку, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 16.01.2010 та Витягом про державну реєстрацію прав №35922495 виданого КП БРР БР «Бюро технічної інвентаризації» 19.10.2012 (а.с.4-5,8).

За зазначеною адресою зареєстрований ОСОБА_1 що підтверджується копією довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку №2-14/01/685 видану виконавчим комітетом Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області 22.05.2019, копією будинкової книги, наявною в матеріалах справи (а.с.7,9-10).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2014 ОСОБА_1 належить 1/4 частина земельної ділянки 0,1284 гектарів в межах згідно з планом, кадастровий номер :01:003:0033, розташованої по АДРЕСА_1 ., відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрованого в реєстрі за № 4785 (а.с. 31).

З акту обстеження житлових і матеріально-побутових умов виданого депутатом Великоолександрівської сільської ради ОСОБА_5 вбачається, що в будинку, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_1 , але фактично за цією адресою не проживає (а.с. 40).

Із довідки №2-04/01/1423 від 05.09.2012 (а.с. 29) та довідки №2-04/01/1058 від 20.07.2012 (а.с. 30), вбачається, що ОСОБА_1 проживав за адресою по АДРЕСА_1 по 05.02.2012, тобто до дня смерті його матері - ОСОБА_6 . Вказані відомості відповідачем в ході розгляду справи не спростовані.

З наведеного можна зробити висновок, що відповідач з січня 2010 року, часу набуття позивачем права власності на будинок АДРЕСА_1 , і по лютий 2012 року проживав разом із своїм братом - позивачем у справі, у вказаному будинку, в якості члена його сім`ї.

Разом із тим, доказів проживання за період після лютого 2012 року за вказаною адресою, відповідачем та його представником не надано та не вказано шляхів їх здобуття.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, задовольняючи пред`явлений позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що, що ОСОБА_1 не проживає за місцем своєї реєстрації за адресою по АДРЕСА_1 , вже понад рік, а фактично з 2012 року, не сплачує за житлово-комунальні послуги, договір найму житла у спірному будинку між його власником та відповідачами не укладався, відомості про поважність причин такого тривалого не проживання відповідача за місцем реєстрації суду не надано.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не надано оцінки єдиному доказу на спростування доводів позовної заяви - акту депутата Великосолтанівської сільської ради Прудка Т.М. від 04.12.2019 про те, що ОСОБА_2 не дозволив відповідачу потрапити до будинку в якому останній прописаний (а.с. 49), колегія суддів відхиляє, оскільки даний акт не підтверджує факту проживання відповідача в оскаржуваному будинку, а закріплює лише обставини не допуску позивачем відповідача до будинку.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Понесені скаржником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області 11 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський