ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7446/20 Справа № 199/775/20 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавель Влади Юріївни, ОСОБА_2 про визнання незаконною постанови та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю., ОСОБА_2 про визнання незаконною постанови та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його сестра ОСОБА_3 та він, як спадкоємець другої черги, звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю. із заявою про прийняття спадщини. Постановою від 04 лютого 2020 року нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкову справу відкрито на підставі заяви спадкоємця за заповітом, який був складений не на його користь, а він є спадкоємцем другої черги за законом, тому свідоцтво про право на спадщину йому видане бути не може. Проте, він вважає, що така постанова приватного нотаріуса суперечить нормам ч.2 ст.1223 ЦК України. Крім того, при відкритті спадкової справи нотаріусом порушено Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, ст.ст.68, 69 Закону України «Про нотаріат» в частині обов`язкового надання нотаріусу довідки про місце відкриття спадщини. З наведених підстав позивач просив суд визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Журавель В.Ю. від 04 лютого 2020 року №30/02-31 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зобов`язати приватного нотаріуса Журавель В.Ю. у десятиденний строк розглянути його заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті його сестри ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.1-3,16).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с.36).

За життя ОСОБА_3 була власником 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.12).

Інша 1/2 частина вказаного домоволодіння належить позивачу ОСОБА_1 (а.с.12).

За життя, 20 січня 2002 року, ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно своїй онуці ОСОБА_2 . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С. за реєстровим № 3-51 (а.с. 47).

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю. було заведено спадкову справу № 26/2019 після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заяви спадкоємця за заповітом - ОСОБА_2 (а.с.33-61).

20 січня 2020 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю. звернувся позивач ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши, що він братом померлої (а.с. 49).

30 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.55).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю. від 04 лютого 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що спадкову справу після смерті ОСОБА_3 було відкрито на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом, який було складено не на користь ОСОБА_1 , який є спадкоємцем другої черги, а тому нотаріус дійшла висновку, що зазначена нотаріальна дія, тобто видача свідоцтва про право на спадщину, вчинена бути не може (а.с.61).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач посилався на те, що нотаріус, всупереч нормам чинного законодавства, відкрила спадкову справу без надання спадкоємцем ОСОБА_2 належних документів про місце відкриття спадщини, а також неправомірно відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкоємець ОСОБА_2 не здійснила всіх необхідних дій для оформлення спадщини за заповітом.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5.

Частинами 1,2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Отже, Законом України «Про нотаріат» передбачено обов`язок нотаріуса сприяти громадянам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, і право нотаріуса витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Неподання таких відомостей нотаріусу є однією з підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту.

Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Підстави відмови нотаріуса або посадової особи у вчиненні нотаріальних дій визначаються ст. 49 Закону України «Про нотаріат».

Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч.3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 81) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 9) в інших випадках, передбачених законом.

Аналогічні положення містить стаття 1 Глави 13 «Загальні положення» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні.

Згідно п. 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

За п. 1.12. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна.

Частиною 1 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

У відповідності з п. 1.13 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України місце відкриття спадщини підтверджується довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт, місце відкриття спадщини не може підтверджуватися свідоцтвом про смерть.

Згідно п. 1.14 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до вимог ст. 69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Згідно з підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

За пунктом 4.14. Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Отже, при прийнятті рішення про видачу спадкоємцю свідоцтва про право власності на спадщину, нотаріус повинен не тільки прийняти надані спадкоємцем документи, але й має активний обов`язок пересвідчитись самостійно у наявності відомостей про час та місце відкриття спадщини, визначити коло осіб, які можуть бути спадкоємцями, а також отримати дані про те, хто, у передбачений законом спосіб та термін, прийняв спадщину.

Статтею 13-1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальний округ територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса.

Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. У разі зміни адміністративно-територіального поділу України, в результаті якого розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса увійшло до іншого нотаріального округу, нотаріальна діяльність відповідних нотаріусів повинна бути зареєстрована в цьому нотаріальному окрузі.

Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом.

Із спадкової справи вбачається 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю. зроблено запит до департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської Ради про надання відомостей про проживаючих (зареєстрованих) осіб за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.53).

Згідно відповіді на запит приватного нотаріуса №14/5-670 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 20 серпня 1974 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інші зареєстровані особи за вказаною адресою (відсутні) (а.с.54).

Отже, на виконання ст. 69 Закону України «Про нотаріат», пункту 4.14. Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину, місце відкриття спадщини, яке територіально відноситься до Дніпровського міського нотаріального округу, перевірено приватним нотаріусом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на наявність спадкоємця за заповітом, після смерті ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , яка у визначений законом строк звернулася із заявою про прийняття спадщини, відсутності імперативної норми у чинному законодавстві щодо строку отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, та дійшов обгрунтованого висновку, що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю. діяла в межах вимог чинного законодавства при відкритті спадкової справи після ОСОБА_3 , а також при винесенні постанови від 04 лютого 2020 року.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог цивільного процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що приватний нотаріус не з`ясувала дійсних намірів спадкоємців під час їх звернення до нотаріальної контори є необґрунтованими, оскільки саме по собі звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою є волевиявленням особи на прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2020 року залишити без зімн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя

Судді