КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 204/5808/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5650 /2020
Головуючий у суді першої інстанції: Чередніченко Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

6 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та припинення протиправних дій,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача АТ «Укрсоцбанк», посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 29.09.2006 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 09.2/325-6, відповідно до якого банк зобов`язався надати позивачу грошові кошти в сумі 44250,00 доларів США, зі сплатою 13 % річних, та строком користування до 28.09.2021 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань по вказаному договору 29.09.2006 року було укладено іпотечний договір № 824, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. за реєстровим номером 4708. Предметом договору іпотеки були майнові права на незавершену будівництвом квартиру: будівельний номер АДРЕСА_1 .

Відповідач звернувся до позивача з вимогою-повідомленням про усунення порушень зобов`язань та виселення від 27.06.2019 року, відповідно до якої було зазначено, що станом на дату відправлення даної вимоги-повідомлення розмір заборгованості за кредитним договором становить 43267,55 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить суму в розмірі 1132155,24 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 22.02.2017 року, позичальник допустив неналежне виконання своїх обов`язків, передбачених п.п.3.3.8-3.3.9 кредитного договору, оскільки 09.02.2009 року не сплатив в повному обсязі кредит та проценти за його користування, відповідно до умов договору. Крім того, протягом 90 календарних днів (починаючи з 10.02.2009 року) позичальник також не виконав зобов`язання за договором.

Таким чином, вважає, що строк виконання зобов`язання за кредитним договором було змінено з 28.09.2021 року на 11.05.2009 року.

26.05.2009 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради позивачу було видано свідоцтво про право власності на квартиру: АДРЕСА_1 , та відповідачу про це було достеменно відомо, оскільки останнім надсилались листи про необхідність з`явитись до банку для підписання додаткових угод.

Після настання факту не підписання додаткових угод строк кредиту сплив, а відповідач втратив можливість нарахування та стягнення з позивача відсотків за кредитним договором. Позивач вважає, що зазначена заборгованість у вимозі-повідомленні відповідача від 27.06.2019 року є безпідставною, а вимоги щодо повернення незаконного боргу за кредитом та звернення стягнення на предмет іпотеки є агресивною підприємницькою діяльністю, яка заборонена законом.

Крім того, відповідач порушує права позивача, як споживача, звертаючись в порядку досудового провадження з вимогою про повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, а також залякуючи шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що є порушенням прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду із даним позовом.

Просив припинити протиправні дії відповідача щодо відправки незаконних вимог позивачу щодо повернення боргу за договором кредиту № 09.2/325-6 від 29.09.2006 року та стягнення предмету іпотеки за іпотечним договором № 824, посвідченим приватним нотаріусом за реєстровим номером 4708, а також заборонити відповідачу здійснювати набуття права власності на предмет іпотеки, шляхом реєстрації права власності на нерухоме майно (предмет іпотеки).

Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2019 року, справу було передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.

27.09.2019 року справа надійшла до Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.10.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 29.09.2006 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 09.2/325-6, відповідно до якого банк зобов`язався надати позивачу грошові кошти в сумі 44250,00 доларів США, зі сплатою 13 % річних, та строком користування до 28.09.2021 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань 29.09.2006 року між сторонами було укладено іпотечний договір № 824, предметом якого були майнові права на незавершену будівництвом квартиру: будівельний номер АДРЕСА_1 .

На час розгляду даного позову зазначені договори є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавались. Доказів зворотного матеріали справи не містять, як і не містять доказів належного виконання позичальником своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2009 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради позивачу було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідач звернувся до позивача з вимогою повідомленням про усунення порушень зобов`язань та виселення від 27.06.2019 року, відповідно до якої було зазначено, що станом на дату відправлення даної вимоги-повідомлення розмір заборгованості за кредитним договором становить 43267,55 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить суму в розмірі 1132155,24 грн., а тому відповідач вимагав виконати порушене основне зобов`язання, сплатити заборгованість, та попередив про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач вважає зазначену заборгованість у вимозі-повідомленні відповідача від 27.06.2019 року безпідставною, а вимоги щодо повернення незаконного боргу за кредитом та звернення стягнення на предмет іпотеки є агресивною підприємницькою діяльністю, яка заборонена законом, а відтак відповідач порушує права позивача, як споживача, звертаючись в порядку досудового провадження з вимогою про повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, а також залякуючи позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що є порушенням прав позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 4 ч. 1 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо наявності та/або відсутності заборгованості за кредитним договором, і дане питання підлягає вирішенню в порядку розгляду позову, зокрема, про стягнення кредитної заборгованості або ж припинення зобов`язань, а тому вимоги позивача про припинення протиправних дій банку щодо відправки незаконних вимог щодо сплати позивачем боргу та стягнення на предмет іпотеки є необґрунтованими.

Також ОСОБА_1 просив заборонити відповідачу здійснювати набуття права власності на предмет іпотеки з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову у цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що банком розпочато дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на квартиру та щодо порушення прав позивача.

Іпотечний договір містить відповідне застереження щодо права банку на звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки у позасудовому порядку, а само по собі повідомлення банку про намір у майбутньому звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку не є зверненням стягнення на предмет іпотеки банком, у тому числі у позасудовому порядку.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що відповідно до ст. 386 ч. 2 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, оскільки норма ч. 2 ст. 386 ЦК закріплює за власником право у разі наявності у нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, проте позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а зобов`язання відповідача припинити певні дії на майбутнє не передбачено законом.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом неповно досліджені докази по справі, зокрема, договір іпотеки щодо задоволення вимог іпотекодержателя у поза судовому порядку, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи. Так, судом встановлено, що порядок звернення стягнення на предмет іпотеки сторонами визначено у статті 4 іпотечного договору № 824 від 29 вересня 2006 року (а.с. 23-27).

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Враховуючи наведе, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняГолосіївського районного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 7 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді