Єдиний унікальний номер справи 487/4257/20 Головуючий по 1 інстанції Темнікова А.О.
Провадження 22-ц/812/1616/20 Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2020р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.

секретар судового засідання Колосова О.М.,

за участю : представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2020 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу,

в с т а н о в и л а :

В липні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2011, номер кузова НОМЕР_2 , укладеного за участю продавця ОСОБА_2 .

Разом із позовом ОСОБА_3 надав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти дії, пов`язані з відчуженням транспортного засобу автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, рік випуску 2011, номер кузова НОМЕР_2 (раніше відомий реєстраційний номер НОМЕР_1 ).

Заява обґрунтована тим що, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2018 року у справі №487/3004/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 01 квітня 2016 року в розмірі 5781564 грн. Крім того, в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває справа №487/6969/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , в якому позивач просить стягнути заборгованість за договором підряду від 01 січня 2010 року на будівництво котеджу в споруджуваному житловому комплексі, що складається з чотирьох котеджів та заборгованість за договором підряду від 01 січня 2011 року на будівництво котеджу в споруджуваному житловому комплексі, що складається з чотирьох котеджів, загальною сумою 9523554,08 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2019 року у справі №487/6969/18 задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову накладено арешт на автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2011, номер кузова НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №1242/2018/990361 транспортного засобу від 2018 року вартістю 399168 грн.

За таких обставин він мав виправдані очікування стосовно виконання ОСОБА_2 зобов`язань щодо повернення йому боргу за рішенням суду і виконання такого рішення забезпечено арештом належного відповідачу транспортного засобу. На даний час позивач дізнався, що ОСОБА_2 укладено фіктивний договір купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2011, номер кузова НОМЕР_2 з третьою особою, з метою ухилення від виконання зобов`язань з повернення боргу на його користь.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2020 року вищезазначену заяву задоволено.

Накладено арешт на автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2011, номер кузова НОМЕР_2 (раніше відомий реєстраційний номер НОМЕР_1 ), заборонивши його відчуження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість та незаконність ухвали суду, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив її скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2020 року без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статті 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено, чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Як вбачається з наданих для розгляду апеляційної скарги матеріалів, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2011, номер кузова НОМЕР_2 , укладеного за участю продавця ОСОБА_2 .

Звертаючись із заявою про забезпечення позову ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_2 укладено фіктивний договір купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2011, номер кузова НОМЕР_2 з третьою особою, з метою ухилення від виконання зобов`язань з повернення боргу на його користь.

Враховуючи те, що між сторонами виник спір предметом якого є визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль та заборони його відчуження, є співмірним із заявленими позовними вимогами, має тимчасовий характер та не порушує права та інтереси відповідача.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень статей 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача та ймовірність ускладнення виконання судового рішення у разі задоволення позову при невжитті цих заходів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не перевірено належним чином, чи дійсно між сторонами виник спір та чи дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, слід зазначити, що судом, на підставі наведених у заяві про забезпечення позову доводів, а також на підставі наданих доказів встановлено існування між сторонами спору, та правильно зроблено висновки, що застосовані заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, тобто безпосередньо пов`язані з предметом спору, є співмірними заявленим вимогам, а також необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, а цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу про забезпечення позову без додержання норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 07 жовтня 2020 року

Головуючий: Судді: