Справа № 706/1628/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2020 року м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області

В складі головуючого - судді Орендарчука М.П.

при секретарі Карбівської Я.Є.,

за участі представника позивачів: Мельника О.Ф. ,

представника відповідача: Задояного Ю.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтво про право на спадщину недійсним, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку не дійсним, визнання не дійсним договору міни.

встановив:

13 грудня 2017 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_7 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та державного акту на право приватної власності на землю.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Шельпахівка Христинівського району Черкаської області померла їх мати ОСОБА_13 і після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входило рухоме та нерухоме майно, одним з яких є розташована в межах Шельпахівської сільської ради Христинівського району Черкаської області земельна ділянка площею 3,84 га.

Оскільки кожен із позивачів забрав собі майно та документи, що належали покійній матері, а також зберігають її ощадну книжку і постійно відвідують будинок, в якому вона проживала, тому відповідно до ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) вважаються такими, що прийняли спадщину.

Зазначають, що відповідач ОСОБА_7 поступила з ними нечесно і потай від них оформила свої спадкові права, отримала оскаржуване свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_13 та державний акт на спірну земельну ділянку.

Спадкові права на спірну земельну ділянку позивачі офіційно не оформляли, оскільки вважали, що вона перебуває у не витребуваних паях Шельпахівської сільської ради Христинівського району Черкаської області. Про оформлення відповідачем права на спадщину дізнались з отриманої у 2017 році відповіді Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Датованою 28.02.2018 заявою про збільшення розміру позовних вимог позивачі просили суд поновити їм строк для звернення з цією вимогою до суду, як такий, що пропущений з поважних причин, позаяк покійна ОСОБА_13 за життя склала заповіт на свою дочку ОСОБА_14 , яка на день смерті проживала з матір`ю, але також померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім іншого, у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_7 22.12.2016 розпорядилась успадкованим майном та уклала договір міни земельної ділянки з ОСОБА_15 , позивачі з посиланням на ст. 203, 215 ЦК України, просили визнати цей правочин недійсним.

Відповідач ОСОБА_7 проти заявлених вимог заперечувала і поданому її представником відзиві посилалась на те, що спадщину після смерті матері ОСОБА_13 вона у визначеному ЦК України (в редакції 1963 року) порядку прийняла у 2000 році. Спадщину оформляла з відома і за згодою з позивачами, які жодних заперечень проти її прав не висловлювали.

Також представник відповідача зазначав, що спірні правовідносини, як такі, що виникли до 1 січня 2004 року, регулюють норми ЦК УРСР в редакції 1963 року, положення якого не містять норми щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, а, відтак, оспорюване свідоцтво про право на спадщину - це процесуальний нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців, що видається на відповідній правовій підставі.

Як на самостійну підставу для відмови у позові представник відповідача посилався на сплив позивачами строку позовної давності для звернення до суду за захистом цивільного права або інтересу.

Залучені до участі у справі як відповідачі за позовною вимогою про визнання недійсним укладеного 22.12 2016 між ОСОБА_15 та ОСОБА_7 договору міни ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 правом на подачу відзиву не скористались.

У судовому засіданні представник позивачів адвокат Мельник О.Ф. позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, наведених у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача адвокат Задояний Ю.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог із мотивів, наведених у відзиві.

Відповідачі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у судове засідання не з`явились. Поданими на адресу суду заявами відповідачі ОСОБА_10 і ОСОБА_9 просили справу розглядати за їх відсутності.

Ухвалою суду від 9 січня 2018 року відкрите провадження у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та державного акту на право приватної власності на землю.

У зв`язку зі збільшенням представником позивачів адвокатом Мельником О.Ф. розміру заявлених позовних вимог та висуненням вимоги про визнання недійсним укладеного 22.12 2016 між ОСОБА_15 та ОСОБА_7 договору міни спірної земельної ділянки, 04.09.2018 до участі в справі як співвідповідачів залучені спадкоємці ОСОБА_15 - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

31.10.2019 підготовче провадження у справі закрите і справу призначено до судового розгляду по суті.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов такого рішення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_7 являється спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Шельпахівка Христинівського району Черкаської області. Після смерті ОСОБА_13 залишилося спадкове майно - право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога», має розмір 3,48 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) і належить спадкодавцю відповідно до виданого на підставі рішення Христинівської районної державної адміністрації від 27.01.2997 №22 сертифікату серії ЧР №0182353, право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» визначеного в розмірі 2859 гривень, що належить спадкодавцю відповідно до свідоцтва про право на майновий пай серії ЧЕ-ХVІ №250956 і видане відповідно до затвердженого 16 лютого 2000 року загальними зборами співвласників списку осіб, які мають право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, а також 1332, 60 гривень грошових внесків у Христинівькому відділенні Ощадбанку України №2975 у ТВБВ 2975/012 с. Шельпахівка Христинівського району Черкаської області на компенсаційному рахунку № НОМЕР_1 (а.с.88-93).

Відповідач ОСОБА_7 18 серпня 2000 року звернулась до Христинівської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та підтвердженням того, що спадщину вона приймає (а.с.89).

Відповідно до виданої Шельпахівською сільською радою довідки, з дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 відповідач ОСОБА_7 протягом шести місяців вступила в управління майном шляхом взяття його під охорону (а.с.91).

18.08.2000 відповідачу ОСОБА_7 державним нотаріусом видане свідоцтво про право на успадковане право на земельну частку (пай), а 26.12.2008 - свідоцтво про право на успадковане право на майновий пай та грошові внески (а.с.91 зв. сторона, 93).

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26.08.2005, Свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 та Свідоцтва про одруження НОМЕР_4 від 11.12.1998 позивач ОСОБА_4 та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 являється дочкою спадкодавця ОСОБА_13 (а.с. 17, 20-26).

Позивач ОСОБА_6 являється сином спадкодавця ОСОБА_13 , що підтверджує копія Свідоцтва його про народження НОМЕР_5 від 04.06.1951 (а.с. 17).

Відповідно до Свідоцтва про народження НОМЕР_6 від 16.07.1954, Свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_7 від 20.01.1973 позивач ОСОБА_5 являється дочкою спадкодавця ОСОБА_13 (а.с.13,19).

Позивач ОСОБА_3 являється дочкою спадкодавця ОСОБА_13 , що підтверджує копія Свідоцтва про її народження від 09.04.1952 (а.с.18).

Успадковане право на земельну частку (пай) відповідач ОСОБА_7 реалізувала та 12 листопада 2001 року на підставі рішення Шельпахівської сільської ради №13-07 від 11.10.2001 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 3,72 га в межах згідно з планом (а.с.24).

22 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_7 уклала з ОСОБА_15 договір міни (обміну) земельних ділянок та належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,7179 га , що знаходиться в адміністративних межах Шельпахівської сільської ради Христинівського району Черкаської області, обміняла на належну ОСОБА_15 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3, 3487 га, що знаходиться в адміністративних межах Шельпахівської сільської ради Христинівського району Черкаської області (а.с.219-220).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_15 померла і спадщину після її смерті прийняли ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 (а.с.94-102).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі вказують на те, що у них виникли майнові права на спадкове майно, як таких, що будучи спадкоємцями першої черги спадкування за законом фактично прийняли спадщину, оскільки протягом 6-ти місяців з дня смерті ОСОБА_13 забрали майно, що було кому потрібне, деякі документи та ощадну книжку спадкодавця.

З наданої копії під назвою «Сберегательная книжка» випливає, що у філіалі Ощадного банку СРСР № 2975/012 Шельпахівського відділення в Христинівці був рахунок НОМЕР_8 вкладника ОСОБА_13 (а.с.22).

Відповідно до наданих АТ «Державний ощадний банк України» відомостей, рахунок № НОМЕР_8 був відкритим в період до 02.01.1996 в установах Ощадного банку СРСР і до складу спадщини не увійшов і Ощадна книжка по ньому до АТ «Ощадбанк» не передавалась, інформація коли і ким була здійснена видача цієї книжки у наявному програмному забезпеченні АТ «Ощадбанк» відсутня. Компенсаційний рахунок № НОМЕР_1 до рахунку НОМЕР_8 відкрито 21.11.1996 з видачею вкладнику щадної книжки у ТВБВ №10023/0121 філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк». Цей рахунок увійшов до складу спадщини та закритий 07.08.2009 ОСОБА_7 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Христинівської державної нотаріальної контори за реєстраційним №4650 від 26.12.2008.

Обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії позивачі суду не надали.

Частини 1,3 статті 5 ЦК України унормовують, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже, ураховуючи, що спадщина відкрилась і була прийнята відповідачем ОСОБА_7 до 1 січня 2004 року, до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті ОСОБА_13 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.ч.1 і 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до вимог ст.ст.2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Зі змісту ст. 1064 ЦК України випливає, що ощадною книжкою підтверджується укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом . В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк.

З наданої позивачами копії обкладинки та однієї сторінки «Сберегательной книжки» достовірно встановити їх вступ у володіння та управління спадковим майном у шестимісячний строк після смерті матері неможливо, оскільки жодних відомостей про зараховані на рахунок та списані з рахунку, а також залишок грошових коштів на рахунку надані копії не містять. Адже до складу спадщини входить не «Сберегательная книжка», як документ, а внесені на рахунок у банку грошові кошти.

Окрім того, доводи позивачів спростовують відомості АТ «Державний ощадний банк України» про те, що рахунок № НОМЕР_8 був відкритим в період до 02.01.1996 в установах Ощадного банку СРСР і до складу спадщини не увійшов і Ощадна книжка по ньому до АТ «Ощадбанк» не передавалась, а також те, що грошові кошти на рахунку в АТ «Ощадбанк», на які 11.11.1999 після смерті ОСОБА_13 відкрилась спадщина, відповідач 07.08.2009 отримала на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Христинівської державної нотаріальної контори за реєстраційним №4650 від 26.12.2008.

Суд відхиляє аргументи позивачів про те, що кожен із них забрав собі майно та документи, що належали покійній матері, а також зберігають її ощадну книжку і постійно відвідують будинок, в якому вона проживала, так як належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами ці обставини в суді не доведені, а пояснення сторони і її представника згідно зі ст. 76 ЦПК України не є доказами.

Також суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з тим, що позивачами не надано належних і допустимих доказів про те, коли і за яких обставин кожен із них фактично вступив в управління або володіння спадковим майном упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дні відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає (ст. 561 ЦК УРСР).

З аналізу наведених норм права випливає, що свідоцтво про право на спадщину є документом, який посвідчує право, що закріплює презумпцію правомірності набуття його володільцем права власності, і визнання його недійсним здійснюється не за правилами, встановленими для правочинів, а за правилами, встановленими спеціальними нормами.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За таких обставин суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що нормами ЦК УРСР підстав для визнання виданого відповідачу ОСОБА_7 18.08.2000 свідоцтва про право на спадщину не визначено.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору міни (обміну) земельних ділянок, що укладений 22 грудня 2016 року між відповідачем ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину.

Частини перша - третя, п`ята та шоста ст. 203 ЦК України унормовують, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, недійсність свідоцтва про право на спадщину не має наслідком безумовну недійсність усіх укладених у подальшому правочинів та правовстановлювальних документів щодо майна, на яке було видане недійсне свідоцтво. Такі правочини можуть бути визнані недійсними лише з підстав, встановлених законом.

Жодної визначеної ст. 203 ЦК України підстави для визнання правочину недійсним позивачі не навели та належними, допустимими і достовірними доказами перед судом не довели.

Статтями 257, 261 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо.

За змістом ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача (постанова Верховного Суду України у справі № 6-152цс14).

Представник позивачів, заперечуючи проти застосування наслідків спливу строку позовної давності до виниклих правовідносин, указував на те, що після смерті ОСОБА_13 покійна ОСОБА_13 за життя склала заповіт на одну із своїх дочок - ОСОБА_14 , яка на день смерті проживала з матір`ю, але також померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, ці доводи представника позивачів суд визнає необґрунтованими, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 жодних дій для придбання спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_13 не вчиняла і право на спадщину відповідача ОСОБА_7 , яка 18.08.2000 отримала свідоцтво про право на успадковане право на земельну частку (пай), а 26.12.2008 - свідоцтво про право на успадковане право на майновий пай та грошові внески, не заперечувала.

Посилання представника позивачів на те, що спадкові права на спірну земельну ділянку його довірителі офіційно не оформляли, оскільки вважали, що вона перебуває у не витребуваних паях Шельпахівської сільської ради Христинівського району Черкаської області, а про оформлення відповідачем права на спадщину дізнались з отриманої у 2017 році відповіді Головного управління Держгеодастру у Черкаській області, не дають підстав для висновку про існування обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивачів підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову.

Про застосування позовної давності представником відповідача заявлено у відзиві (а.с.57-58).

Відповідно до роз`яснень в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у позові, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки в позові необхідно відмовити за його безпідставністю, суд наслідки спливу строку позовної давності не застосовує.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивачі не довели правомірність заявлених вимог, тоді як відповідач надала належні, допустимі, достовірні докази на їх спростування, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-7, 9-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтво про право на спадщину недійсним, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку не дійсним, визнання не дійсним договору міни, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписано та виготовлено 28.09.2020 року 16 годині 37 хвилин.

Суддя М.П. Орендарчук