Справа № 509/1471/20
01 жовтня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кочко В.К.,
за участі секретаря Савченко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Новодолинська сільська рада Овідіопольського району Одеської області, про стягнення заборгованості за комунальні послуги, розірвання договорів про здачу приміщення в найм, позбавлення права користування та зняття з реєстрації місця проживання і виселення
Позивач, ОСОБА_1 , у квітні 2020 р. звернулася до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за комунальні послуги, розірвання договорів про здачу приміщення в найм, позбавлення права користування та зняття з реєстрації місця проживання і виселення. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідачі навмисно та усвідомлено участі в утриманні будинку не приймають, комунальні платежі не сплачують, у зв`язку з чим позивач вимушена сплачувати комунальні послуги не тільки за себе, а й за кожного з наймачів, самостійно, з боку наймачів порушуються правила співмешкання, проявляється агресивність та неадекватністьу поведінці по відношенню до Позивача, Позивачу неодноразово надходили погрози вбивством, підпалом будинку тощо, одним із відповідача систематично здійснюються крадіжки належного позивачеві майна, тобто відповідачами почали створюватись неможливі умови для спільного проживання позивача з ними в одному будинку.
01.10.2020 р. від представника позивача до суду надійшла заява про те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив до суду не надали.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (далі за текстом - Житловий будинок), що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.10.2012 року, р. № 1035, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В., копія якого додається. Даний житловий будинок є єдиним житлом позивача.
Зазначений житловий будинок було здано позивачем в найм: ОСОБА_2 (Договір про здачу приміщення в найм від 18.08.2016 року, який було зареєстровано Новодолинською сільською радою Овідіопольського району Одеської області 18.08.2016 року за № 33); ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (Договір про здачу приміщення в найм від 30.03.2017 року, який було зареєстровано Новодолинською сільською радою Овідіопольського району Одеської області 30.03.2017 року за № 07); ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка є неповнолітньою донькою ОСОБА_3 від першого шлюбу (Договір про здачу приміщення в найм від 30.03.2017 року, який було зареєстровано Новодолинською сільською радою Овідіопольського району Одеської області 30.03.2017 року за № 08).
ОСОБА_1 (з дитинства інвалід ІІ групи, у зв`язку з чим переживає суттєві труднощі у пересуванні) після смерті її чоловіка та зазначені вище наймачі (племінник Позивача ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю) стали проживати разом в одному житловому будинку з 2017 року. Згодом відповідачами на підставі вищезазначених договорів про здачу в найм житлового приміщення було здійснено реєстрацію місця проживання у даному житловому будинку.
Відповідно до ст. 815 Цивільного кодексу України наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
З травня 2019 року включно наймачі навмисно та усвідомлено участі в утриманні будинку не приймають, комунальні платежі не сплачують, у зв`язку з чим позивач вимушена сплачувати комунальні послуги, а саме послуги електро-, водо-, газопостачання, не тільки за себе, а й за кожного з наймачів самостійно.
На підставі Договору про користування електричною енергією № 81510467 від 20.12.2012 р., укладеного між споживачем ОСОБА_1 та енергопостачальником ВАТ «Одесаобленерго» позивачу надаються послуги з електропостачання. На підставі Договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 05.05.2014 року, укладеного з КП «Великодолинське» позивачу надаються послуги з водопостачання. На підставі Заяви-приєднання від 21.02.2020 року до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500, а також Заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498, укладених з ТОВ «Одесагаз-Постачання», Позивачу надаються послуги з постачання природного газу.
За період з травня 2019 року по даний час позивачем сплачено:
Всього позивачем за комунальні послуги було сплачено 11 681 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят одна) грн. 48 коп.
Оскільки в договорах про здачу приміщення в найм не зазначено площу, яка передана кожному наймачу окремо, то це означає, що кожен з наймачів разом з власником (позивачем) має сплачувати комунальні платежі в рівних частках.
Відповідно частка відповідачів по сплаті комунальних послуг, яка не була сплачена ними належним чином відповідно до вимог чинного законодавства України, і тому підлягає примусовому стягненню, всього становить 9344 грн. 80 коп.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття.
Оскільки два наймача, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є неповнолітніми дітьми ( ОСОБА_5 є неповнолітньою донькою ОСОБА_3 від першого шлюбу), і за них комунальні послуги мають сплачувати батьки, то заборгованість за комунальні послуги підлягає примусовому стягненню зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках відповідно у розмірі по 4 672 грн. 40 коп. з кожного.
Окрім наявного факту неналежного виконання наймачами зобов`язання по сплаті комунальних послуг, менше ніж через рік спільного проживання з боку наймачів почали порушуватись правила співмешкання, проявлятись агресивність та неадекватність у поведінці по відношенню до позивача, наймачами почали створюватись неможливі умови для проживання позивача з ними в одному будинку, у зв`язку з чим позивач, інвалід ІІ групи, була вимушена застосувати заходи впливу, а саме звернутись до відділу поліції з заявою щодо протиправної поведінки ОСОБА_2 , яка виражалася у постійних погрозах життю та здоров`ю позивачки, а також крадіжкою її власного майна.
У своїй Заяві позивач зазначила, що її племінником, ОСОБА_2 , було здійснено крадіжку, а саме без дозволу та згоди позивача вивезено метал для здачі його на лом (чавунна ванна, хвітрка металева, труби і інший цінний метал). Крім того, неодноразово від самого ОСОБА_2 , членів його сім`ї позивачу неодноразово із застосуванням нецензурної лайки та криків надходили погрози вбивством, підпалом будинку тощо.
Але звернення позивача до відділу поліції виявилось безрезультатним, а протиправна агресивна поведінка наймачів, зокрема ОСОБА_2 , досі не змінилась.
Внаслідок постійних протиправних дій з боку відповідача ОСОБА_2 позивач вимушена була 01.02.2020 року Укласти з Управлінням поліції охорони в Одеській області Договір № ПЦО-4/63-20 про центральну охорону майна фізичних осіб засобами сигналізації з реагуванням наряду поліції охорони (копія якого додається) з метою запобігання подальших протиправних дій з боку відповідача ОСОБА_2 та швидкого реагування наряду поліції у разі необхідності.
На підставі вищевикладеного позивач вважає, що у неї є всі законні підстави для розірвання договорів про здачу приміщення в найм та визнання наймачів такими, що втратили право користування житловим будинком, в якому на даний момент позивач та наймачі проживають разом, зняття з реєстрації з місця проживання наймачів, а також виселення без надання іншого жилого приміщення.
Вищезазначеними договорами про здачу приміщення в найм, копії яких додаються, не визначено строку їх дії, а саме у графах договорів про здачу приміщення в найм «Тимчасове користування на період» зазначено «на постійно».
Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно на певний строк.
Відповідно до ст. 168 Житлового кодексу Української РСР укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача. Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім`ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги.
Відповідно до ч. 2 ст. 763 Цивільного кодексу України якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.
Так, в порядку, встановленому ст. 168 ЖК УРСР та ч. 2 ст. 763 ЦК України ОСОБА_1 25.09.2019 року наймачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було направлено повідомлення про відмову від договору найму, в якому позивач зазначила про те, що кожен з договорів про здачу приміщення в найм відповідно з кожним з наймачів вважатиметься розірваним через три календарних місяці з моменту отримання кожним з наймачів даного повідомлення про відмову від договору найму.
Але вищезазначені повідомлення, що були направлені за поштовою адресою місця реєстрації наймачів, станом на 11.03.2020 року відповідно до трекінгу поштових відправлень на офіційному сайті Укрпошти за номерами накладних, так і не були отримані наймачами. Як зазначається у трекінгах, були неодноразово здійснені «невдалі спроби вручення», що свідчить про небажання наймачів отримувати від позивача будь-яку кореспонденцію та небажання добровільно вирішити питання та проблеми, що виникли між ними та позивачем.
У зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав як власника житлового будинку, який є її єдиним житлом, умови проживання в якому стали неможливими та проживаючи в якому позивач вимушена сплачувати комунальні послуги не тільки за себе, а й за наймачів, що є для позивача значним тягарем.
Тобто систематична несплата наймачами комунальних послуг протягом більше ніж десять місяців є підставою для розірвання договорів про здачу приміщення в найм за вимогою позивача. Це є грубе порушення вимог чинного законодавства України та умов договору.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та відповідно зняття з реєстрації місця проживання.
Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання.
Відповідно до ст. 7 цього Закону «зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням…».
Отже, оскільки договори про здачу приміщення в найм, які стали підставою для реєстрації наймачами місця проживання у житловому будинку, що належить позивачу на праві приватної власності (що в свою чергу є перешкодою у здійсненні позивачем свого права користування та розпорядження своїм майном), підлягають розірванню з підстав, наведених вище, то суд вважає, що для відновлення порушеного права Позивача наймачів слід зняти з реєстрації місця проживання.
Щодо виселення наймачів.
Оскільки, як зазначалось вище, на думку позивача, у нього є правові підстави для розірвання договорів про здачу приміщення в найм, то як наслідок є також підстави для виселення наймачів з житлового будинку.
Відповідно до ст. 169 ЖК Української РСР, у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Також відповідно до ст. 826 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла.
Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Частинами першою та другою статті 116 ЖК Української РСР визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.
Відповідачами (наймачами) систематично порушуються правила співжиття, а позивач в свою чергу вживала заходи попередження, які так і не дали результатів.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Згідно із ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже, оскільки відповідачі систематично порушують правила співжиття, що робить неможливим для позивача проживання з ними в одному житловому будинку, а заходи запобігання виявились безрезультатними, у зв`язку з чим ОСОБА_2 та його сім`ю, за дії якої він відповідає, на думку суду, слід примусово виселити з житлового будинку, який належить позивачу, без надання іншого житлового приміщення.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючисьст.ст. 12, 19, 81,223, 229, 258, 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 383, 386, 391, 759, 763, 815, 825, 826 ЦК України суд
Стягнути зі ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 заборгованість за комунальні послуги, а саме за послуги електро-, водо-, газопостачання за період з травня 2019 року по січень 2020 року у розмірі 4 672 грн. (чотири тисячі шістсот сімдесят дві) грн.40 коп.
Стягнути зі ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 заборгованість за комунальні послуги, а саме за послуги електро-, водо-, газопостачання за період з травня 2019 року по січень 2020 року у розмірі 4 672 грн. (чотири тисячі шістсот сімдесят дві) грн.40 коп.
Розірвати Договір про здачу приміщення в найм від 18.08.2016 року, який було зареєстровано Новодолинською сільською радою Овідіопольського району Одеської області 18.08.2016 року за № 33, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Розірвати Договір про здачу приміщення в найм від 30.03.2017 року, який було зареєстровано Новодолинською сільською радою Овідіопольського району Одеської області 30.03.2017 року за № 07, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;
Розірвати Договір про здачу приміщення в найм від 30.03.2017 року, який було зареєстровано Новодолинською сільською радою Овідіопольського району Одеської області 30.03.2017 року за № 08, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ;
Визнати таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина ОСОБА_2 .
Визнати такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , громадянку ОСОБА_3 .
Визнати такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , громадянку ОСОБА_4 .
Визнати такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , громадянку ОСОБА_5 ;
Зняти з реєстрації місця проживання у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 громадянина ОСОБА_2 .
Зняти з реєстрації місця проживання у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 громадянку ОСОБА_3 .
Зняти з реєстрації місця проживання у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 громадянку ОСОБА_4 .
Зняти з реєстрації місця проживання у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 громадянку ОСОБА_5 .
Виселити ОСОБА_2 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.
Виселити ОСОБА_3 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.
Виселити ОСОБА_4 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.
Виселити ОСОБА_5 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішенняможе бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Кочко В.К.