Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 2/711/1136/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2020 м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька С.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений між ним та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 25.08.2012 Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї.

Ухвалою від 06.12.2019 року Голосіївського районного суду міста Києва справу за підсудністю передано до Придніпровського районного суду м. Черкаси. Матеріали вказаної вище справи 13.02.2020 надійшли до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2020 р. справу розподілено в провадження судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецької С.М.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту для даних правовідносин передбачені Сімейним Кодексом України.

Відповідно до ст. 129 Конституції України,одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суддею встановлено, що заяву подано з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.02.2020 дану позовну заяву залишено без руху. Підставою залишення позовної заяви без руху є її невідповідність вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України (не надано оригінал свідоцтва про шлюб).

Вказана вище ухвала суду направлялася позивачу ОСОБА_1 на адресу, яка вказана у вступній частині позовної заяви (27.02.2020 вих. № 752/25370/19/3667/2020) рекомендованим листом з повідомленням , який 31.03.2020 вручено йому особисто, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (ШКІ 824).

Судове рішення від 20.02.2020 повторно надіслано було судом позивачу ОСОБА_1 на адресу, яка вказана у вступній частині позовної заяви (26.05.2020 вих. № 752/25370/19/9079/2020) рекомендованим листом з повідомленням, який вручено (без зазначення дати вручення) іншій особі, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (ШКІ 952).

Оскільки доставка поштової кореспонденції адресату в останньому випадку не може вважатися належним отриманням ним кореспонденції за відсутності відповідного підтвердження, судовою установою 08.07.2020 повторно надіслано на адресу позивача копію ухвали від 20.02.2020 року рекомендованим листом з повідомленням конверт з вкладенням повернувся 20.08.2020 з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (ШКІ 160).

Судом наполегливо продовжувалися вживатися вичерпні заходи спрямовані на доведення до відома позивача ОСОБА_1 інформації про необхідність усунення недоліків позову, а тому ухвалу суду від 20.02.2020 в черговий раз направлено йому на відому адресу (31.07.2020 вих. №752/25370/19/12686/2020) рекомендованим листом з повідомленням. Проте, відправлення повернулося до судової установи 15.09.2020 року без відмітки про причину невручення кореспонденції, про що свідчить наявний у матеріалах справи поштовий конверт з вкладенням та повідомленням про вручення поштового відправлення (ШКІ - 012).

Відповідно до перегляду трекінгу поштових відправлень на офіційному веб-сайті ПАТ «Укрпошта» за посиланням: track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html по ШКІ 012, з`ясовано, що 12.08.2020 відправлення не вручено під час доставки з відміткою «інші причини». Повернуто за зворотною адресою - 12.09.2020, а доставлено за адресою відправника 15.09.2020.

Відповідно до ч. ч. 6, 7, 9 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Копію ухвали від 06.12.2019 року про направлення матеріалів цивільної справи № 752/25370/19 за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси для розгляду по суті Голосіївським районним судом міста Києва позивачеві направлено, про що свідчить супровідний лист у матеріалах згадуваної справи (а.с.13).

Важливо зауважити, що матеріали цивільної справи №752/25370/19 надійшли до Придніпровського районного суду м. Черкаси 13.02.2020 р. Починаючи з 13.02.2020 і до цього часу позивач жодного разу ніяким чином не цікавився станом розгляду справи за його позовом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство в Україні здійснюється, зокрема, на засадах верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності, пропорційності, неприпустимості зловживання процесуальними правами, обов`язковості судового рішення. Суворе та неухильне дотримання зазначених принципів є запорукою досягнення завдань цивільного судочинства, що превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Відкриття провадження по справі позовного провадження є визначальною стадією судового процесу і може здійснюватись судом лише у випадку відповідності поданої позовної заяви вимогам, визначеним процесуальним законом. За змістом ст. 185 ЦПК України у випадку встановлення суддею невідповідності поданої позовної заяви вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, він постановляє ухвалу про залишення такої заяви без руху, яка з огляду на засади обов`язковості судових рішень є обов`язковою для позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України наслідки, пов`язані з невиконанням вимог такої ухвали суду, несе сторона позивача.

Відповідно до норм ст. 175 ЦПК України обов`язком позивача є зазначення в позовній заяві зокрема, учасників справи, визначення їхнього процесуального статуту, інформації про них, обставин щодо змісту позовних вимог (способу (способи) захисту прав або інтересів, який позивач просить суд визначити у рішенні); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Таким чином, позивач зобов`язаний, відповідно до вимог ст. 42, ч. 2 ст. 43, ч. 2 ст. 83, ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, виконати вимоги при зверненні до суду з відповідним позовом, але у порядку та визначені строки цього зроблено не було, а тому порушується принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи лише у межах заявлених особою вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Саме позивач, як передбачено ч. 2 ст. 83 ЦПК України, зобов`язаний одночасно із поданням позову подати всі наявні в нього докази, що передбачено ч. 5 ст.177 ЦПК України, і виправдовується дією принципу змагальності, який передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Суд також зазначає, що Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при зверненні до суду, подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Отже, залишаючи позовну заяву без руху, судом вжито вичерпних заходів з метою інформування ОСОБА_1 про обов`язок виправити недоліки вказаної позовної заяви, а саме: привести її зміст та форму відповідно до вимог статей 175-177 ЦПК України.

Слід зазначити, що вказане рішення відповідає позиції Верховного Суду, що викладене у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 (справа №705/5060/18).

Судом жодним чином не порушено вимог ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки у матеріалах справи наявний письмовий доказ, який свідчить про отримання ухвали від 20.02.2020 року позивачем особисто, а саме: повідомлення про вручення 31.03.2020 поштового відправлення ОСОБА_1 (ШКІ 824), а тому судом не порушено право позивача на доступ до правосуддя.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Враховуючи недоліки позовної заяви та її невідповідність вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, про що було зазначено в ухвалі суду від 20.02.2020, позивачем не усунуто у строк встановлений судом, позовна заява підлягає поверненню. До того ж, відповідно до приписів ст. 127 ЦПК України, позивачем до суду не було подано заяв про поновлення або продовження процесуального строку для вчинення процесуальних дій, зокрема, подання заяв, документів тощо, враховуючи дію постанови КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та послідуючі акти КМУ.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 42, 43, 83, 95, 175-177, 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання, зазначене у позовній заяві: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання, зазначене у позовній заяві: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу, - вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити особам, які звертаються до суду, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне судове рішення складено 22.09.2020.

Суддя: С. М. Позарецька