Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/496/20

Провадження №2/377/259/20

09 вересня 2020 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання - Щуковської А.М., за відсутністю учасників справи, розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Славутицької міської ради Київської області про визначення розміру спадкової частки, -

У С Т А Н О В И В:

18 серпня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 364, 368, 372, 1261, 1268-1269 ЦК України, просить:

- визначити, що частка у житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яка залишилася як спадок після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , складає 1/2 частку даного житлового приміщення, набутого ними у спільну сумісну власність за договором міни, посвідченим 14 травня 1996 року приватним нотаріусом Славутицького нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 1894.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 20 листопада 1956 року між позивачем та ОСОБА_2 у Заларінському райбюро ЗАГСу Іркутської області Російської Федерації було зареєстровано шлюб, про що було вчинено актовий запис № 127. ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Славутичі Київської області помер її чоловік ОСОБА_2 . За життя позивач та її чоловік ОСОБА_2 за Договором міни, посвідченим 14 травня 1996 року приватним нотаріусом Славутицького нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1894, набули у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 . Їх право спільної сумісної власності на вищевказане житлове приміщення 21 травня 1996 року було зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області в реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 212/33. Відповідно до вищевказаного правовстановлюючого документа позивач зі своїм чоловіком стали співвласниками житлового приміщення без визначення частки кожного з них, оскільки між ними не було ніякої домовленості щодо частки кожного у праві спільної сумісної власності під час набуття вищевказаного житлового приміщення у приватну власність за договором міни та посвідчення його в нотаріальному порядку. На момент смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 перебувала в офіційному шлюбі та проживали разом у їх квартирі. Після смерті ОСОБА_2 постало питання про прийняття та оформлення його спадщини, до якої відноситься в тому числі і його доля/частка у квартирі, належній позивачу та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, розмір якої у свій час не був визначений. На даний час відповідно до вищевказаних правовстановлюючих документів, співвласниками квартири є позивач та її чоловік ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_2 18 квітня 1997 року у державного нотаріуса Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області склав заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 1446, за змістом якого він заповів належну йому частку у квартирі АДРЕСА_1 в рівних частках позивачу та їх сину ОСОБА_3 . Спадкоємцями першої черги за законом, коло яких визначено у ст. 1261 ЦК України, на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_2 на сьогоднішній день є позивач ОСОБА_1 та син померлого ОСОБА_3 , який не заявляв ніяких претензій та прав на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_2 , та не має намірів заявляти. 05 червня 2020 року позивачем було подано заяву про прийняття спадщини її чоловіка ОСОБА_2 , на підставі якої державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа № 65925391, номер у нотаріуса 41/2020. При зверненні до державного нотаріуса з питання подальшого оформлення спадщини позивачу повідомили, що вона не зможу оформити своє право на спадщину, на частку у вищевказаному житловому приміщенні, яка залишилася після смерті її чоловіка, так як в Договорі міни, посвідченому 14 травня 1996 року, не було вказано розмір частки/долі кожного з співвласників під час придбання даної квартири у спільну сумісну власність, в тому числі і її чоловіка ОСОБА_2 , про що 05.06.2020 року позивачу було надано відповідне письмове роз`яснення з Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області та рекомендовано звернутися до суду з питання визначення частки померлого ОСОБА_2 у спільній сумісній власності на вищевказану квартиру. За таких обставин, для визначення частки померлого у спільній сумісній власності, позивач змушена звернутися з даною позовною заявою до суду.

У підготовче засідання позивач не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності та задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач в підготовче засідання свого представника не направив, подавши до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, проти позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Заларінським райбюро ЗАГСу Іркутської області Російської Федерації, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрували 20 листопада 1956 року шлюб, про що було здійснено актовий запис за № 127. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - ОСОБА_4 , дружині - ОСОБА_1 .

Згідно договору міни, посвідченого 14 травня 1996 року приватним нотаріусом Славутицького нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1894, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у спільну сумісну власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 21 травня 1996 року зареєстровано в Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації за номером в реєстровій книзі 2, реєстровим номером 212/33.

Факт смерті чоловіка позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 26 лютого 2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

05 червня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа за номером 41/2020.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 41/2020, ОСОБА_2 залишив заповіт, посвідчений 18 квітня 1997 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 1446, згідно якого він заповів належну йому частку у квартирі АДРЕСА_1 в рівних частках позивачу та їх сину ОСОБА_3 , який з заявою про прийняття спадщини за заповітом не звертався.

Згідно листа завідувача Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області від 05.06.2020 року № 211/02-14, частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить померлому ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності на підставі договору міни, посвідченого 14 травня 1996 року приватним нотаріусом Славутицького нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1894, не визначена. Таким чином, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення частки померлого у спільному майні.

З урахуванням наведеного, оформити належним чином спадщину позивач не має можливості, оскільки під час набуття у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , жилого приміщення - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору міни, посвідченим 14 травня 1996 року приватним нотаріусом Славутицького нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1894, не було визначено розмір часток кожного із співвласників.

Як зазначено у ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Як вбачається з позовної заяви, між позивачем та її чоловіком не було ніякої домовленості щодо частки кожного у праві спільної сумісної власності під час набуття вищевказаного житлового приміщення у приватну власність за договором міни та посвідчення його в нотаріальному порядку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, має право звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визначити, що розмір частки у житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яка залишилася як спадок після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , складає 1/2 частку даного житлового приміщення, набутого ним та ОСОБА_1 у спільну сумісну власність за договором міни, посвідченим 14 травня 1996 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1894.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 840,80 гривень.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач в особі міського голови подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 420,40 гривень.

Позивач в поданій до суду заяві просила не стягувати з відповідача на її користь судові витрати по оплаті судового збору.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, з відповідача на користь позивача не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 200, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визначити, що розмір частки у житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яка залишилася як спадок після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , складає 1/2 частку даного житлового приміщення, набутого ним та ОСОБА_1 у спільну сумісну власність за договором міни, посвідченим 14 травня 1996 року приватним нотаріусом Славутицького нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1894.

Управлінню державної казначейської служби України в м. Славутичі Київської області повернути ОСОБА_1 420,40 гривень сплаченого судового збору при поданні позову згідно копії квитанції АТ «Ощадбанк» № 11 від 18.08.2020, оригінал якої зберігається в матеріалах даної цивільної справи № 377/496/20, Провадження № 2/377/259/20.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд Київської області. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Славутицька міська рада Київської області, юридична адреса: Київська область, м. Славутич, Центральна площа, 7, .

Повне рішення складено 09 вересня 2020 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька