Житомирський апеляційний суд
Справа №290/965/15-ц Головуючий у 1-й інст. Мандро О. В.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №290/965/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про встановлення факту прийняття спадщини та проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Мандро О.В. у м. Чуднів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_7 звернулася до Романівського районного суду Житомирської області з первісним позовом до Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.2-5т.1). Із урахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог, яка надійшла до суду 12 квітня 2016 року, просила: встановити факт прийняття ОСОБА_8 спадщини - житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті його матері - ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вільха; встановити факт її проживання із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто з 01 січня 1999 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за нею, як спадкоємцем четвертої черги за законом, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельні ділянки площами 0,9205 га та 3,4288 га, що розташовані на території Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області, у порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 (а.с.112-115 т.1). Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з січня 1999 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_8 у належному йому будинку АДРЕСА_1 . Вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та після його смерті відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок за вищезазначеною адресою та дві земельні ділянки площами 0,9205 га та 3,4288 га. У спадковому будинку вона проживає донині. Поховання цивільного чоловіка проводила за власні кошти. Житловий будинок ОСОБА_8 успадкував після смерті матері - ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вільха, фактично прийнявши спадщину, але свідоцтво про право на спадщину не оформив у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Спадкоємці першої черги - діти ОСОБА_8 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Спір про право на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_8 , відсутній.

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2016 року вимоги ОСОБА_7 за первісним позовом в частині визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування залишені без розгляду (а.с.125-126 т.1).

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 02 липня 2016 року заяву представника позивача про відвід судді Кравчук В.П. задоволено, а справу передано на розгляд до Чуднівського районного суду Житомирської області (а.с.175-176 т.1).

У лютому 2017 року ОСОБА_2 пред`явила зустрічний позов до ОСОБА_7 та Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області. Просила визнати за нею ( ОСОБА_2 ) право власності на житловий будинок із господарськими будівлями, який знаходиться на АДРЕСА_1 на неприватизованій земельній ділянці площею 0,25 га в порядку спадкування за законом. Зустрічний позов обґрунтовувала тим, що викладені у позовній заяві ОСОБА_7 обставини не відповідають дійсності. Зазначала, що є сестрою померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 . Обставини щодо управління та володіння братом спадковим майном після смерті матері, про які зазначає ОСОБА_7 у первісному позові, ґрунтуються на припущеннях. Правом на спадкування спірного житлового будинку після смерті матері ОСОБА_8 не скористався, оскільки з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріуса не звернувся, а вона є єдиним спадкоємцем, що прийняла спадщину після смерті матері. Факт прийняття нею спадщини після смерті матері упродовж шести місяців після її відкриття підтверджується тим, що вона вступила в управління майном. Із метою отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері вона звернулася із заявою до нотаріуса, але отримала відмову, яка мотивована відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Довідкою сільської ради підтверджується, що будинок АДРЕСА_1 побудований у 1929 році та не є самочинним будівництвом.

Ухвалою Чуднівського районного суду Житомирської області від 24 липня 2017 року позовні вимоги за первісним позовом та зустрічним позовом об`єднані в одне провадження (а.с.53-54 т.2).

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2019 року первісний позов задоволений у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Встановлено факт прийняття ОСОБА_8 спадщини - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті його матері - ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено факт того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спільно проживали однією сім`єю з 01 січня 1999 року до 24 серпня 2013 року, тобто не менше п`яти років до часу відкриття спадщини - до дня смерті ОСОБА_8 . Визнано за ОСОБА_7 , як за спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Наголошує на тому, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті матері відкрилася спадщина на житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , оскільки помер останній член колгоспного двору. Також наполягає на тому, що є єдиним спадкоємцем після смерті матері, яка прийняла спадщину, оскільки вступила у фактичне управління та володіння спадковим майном: закрила будинок на ключ, доглядала за будинком, проводила поточні ремонтні роботи, обробляла земельні ділянки, доглядала за садком, збирала врожай. Крім неї ніхто з її сестер та братів спадщину після смерті матері не приймав та не оформляв. У подальшому, влітку 1995 року брат - ОСОБА_8 попросився вселитися у спірний будинок. Раніше брат проживав із ОСОБА_10 у їх спільному будинку АДРЕСА_2 . ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку в АДРЕСА_2 . Спадкоємцем за заповітом після смерті брата є його внук. У липні 2015 року вона звернулася до нотаріуса за оформленням спадщини, що відкрилася після смерті матері, але нотаріус їй роз`яснив, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері не може через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок із надвірними спорудами. Вона вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Вільшанської сільської ради від 03 вересня 2015 року №511. Жодних допустимих доказів того, що ОСОБА_8 прийняв спадщину після смерті матері немає. Суд першої інстанції поклав в основу свого рішення відомості з погосподарських книг, починаючи з 1996 року, а спадщина відкрилася у 1990 році. При цьому не спростував довідку органу місцевого самоврядування про прийняття нею спадщини після смерті матері в шестимісячний термін. На думку скаржника, ОСОБА_7 взагалі не має права на спадщину, що відкрилася після смерті брата, оскільки ОСОБА_8 заповів все своє майно внуку. За життя брат не претендував на спадщину, що відкрилася після смерті матері, та її не оформляв. ОСОБА_7 могла б претендувати на спадщину після смерті брата лише при відсутності спадкоємців за заповітом та першої і наступних черг за законом.

Представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що довідка від 03 вересня 2015 року №511 була видана безпідставно, оскільки ОСОБА_2 не була присутня на засіданні виконкому Вільшанської сільської ради 01 вересня 2015 року, а пояснення за неї надавала її донька ОСОБА_11 , яка працювала землевпорядником. Окрім того, на підставі показань свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , а також довідки Вільшанської сільської ради від 03 вересня 2015 року №505 про те, що головою домоволодіння по АДРЕСА_1 був ОСОБА_8 , в якому останній був зареєстрований та проживав до дня смерті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в шестимісячний строк після смерті матері ОСОБА_8 ремонтував будинок, доглядав його, обробляв город, отже, фактично прийняв спадщину після смерті матері, а у подальшому став постійно у ньому проживати. Також у іншій справі за позовом ОСОБА_2 до Вільшанської сільської ради про визнання за нею права власності на спірний житловий будинок, яка ухвалою суду від 12 травня 2017 року залишена без розгляду, було встановлено, що сестри ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не приймали спадщину після смерті матері, вважаючи, що будинок необхідний для проживання старшого брата ОСОБА_8 , у якого сімейне життя не склалося.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у повному обсязі у задоволенні зустрічного позову та задовольняючи у повному обсязі первісний позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не надала суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту прийняття спірного будинку в спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння даним будинком, а тому дійшов до висновку про наявність достатніх підстав для встановлення факту прийняття ОСОБА_8 відповідно до положень ст.ст.548,549 ЦК УРСР спадщини, яка відкрилася після смерті його матері - ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (надалі - ЦК УРСР 1963 року), у тому числі, щодо прийняття спадщини.

Як убачається із ксерокопії спадкової справи №153/2016 року ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя остання залишила заповіт від 16 липня 1988 року, який посвідчений у встановленому на той час порядку, яким заповіла все, що буде належати їй на день смерті в рівних частках донькам: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Заповіт не був скасований або змінений.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963 року визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини.

ОСОБА_17 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Із матеріалів спадкової справи №153/2016, що відкрилася на наслідками смерті ОСОБА_9 , убачається, що впродовж шести місяців із часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звернувся.

До нотаріальної контори Словінська Зінаїда Григорівна звернулася про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері лише у 2016 році. Листом від 25 листопада 2016 року №803/02-14 державний нотаріус Романівської державної нотаріальної контори фактично відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що залишився після померлої матері, пославшись на відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно (житловий будинок АДРЕСА_1 ).

Із змісту довідок виконкому Вільшанської сільської ради №№323,325 слідує та сторонами не оспорюються ті обставини, що на день своєї смерті ОСОБА_9 була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 одна. У подальшому довідкою Вільшанської сільської ради від 14 грудня 2016 року №718 підтверджені вищевказані обставини, а також додатково зазначено, що у спірному будинку, крім ОСОБА_9 , на день її смерті ніхто не проживав і зареєстрованим не був.

Отже, надані на засадах змагальності сторонами докази, що наявні у матеріалах справи, свідчать про те, що спадкоємці за заповітом ( ОСОБА_17 та ОСОБА_16 ) не вчинили дій, що свідчили б про прийняття ними спадщини після смерті матері, які були передбачені ст.549 ЦК УРСР 1963 року, а тому в силу частини другої ст.553 ЦК УРСР 1963 року вони вважалися такими, що відмовилися від спадщини. За таких обставин, право на спадкування одержавили спадкоємці за законом першої черги в силу ст.529 ЦК України 1963 року, зокрема, інші діти ОСОБА_9 , що були живими на час смерті матер ( ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_18 ).

Апеляційний суд не може прийняти до уваги заперечення на апеляційну скаргу щодо розгляду судом іншої справи, оскільки у тій цивільній справі рішення судом ухвалено не було, а позов залишений без розгляду, що не є вирішенням спору по суті, а положення частини четвертої та п`ятої ст.82 ЦПК України щодо підстав звільнення від доказування передбачають, щоб у цивільній справі судом було ухвалено рішення, яке б набрало законної сили, що у даному випадку не спостерігається.

Довідкою виконкому Вільшанської сільської ради від 03 вересня 2015 року №511 підтверджується на обставина, що ОСОБА_2 до шести місяців фактично вступила в спадщину, яка відкрилася після смерті її матері - ОСОБА_9 , але юридично не оформила своїх спадкових прав. Підстава: рішення виконкому Вільшанської сільської ради від 01 вересня 2015 року №88 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2 » Матеріали справи не містять доказів про скасування підстави надання довідки, тобто скасування у встановленому законом порядку рішення виконкому відповідної ради у цій частині, а тому заперечення на апеляційну скаргу відносно того, що ОСОБА_2 особисто не була присутня на засіданні виконкому та пояснення за неї надавала її донька, не спростовують підставу надання відповідної довідки, а відтак її належності та достовірності як доказу.

Окрім того, довідкою від 20 травня 2016 року №324 виконком Вільшанської сільської ради підтвердив обставину фактичного вступу ОСОБА_2 до шести місяців у спадщину, що відкрилася після смерті її матері ОСОБА_9 та не оформлення ОСОБА_2 юридично своїх спадкових прав.

Разом із тим, виконкомом Вільшанської сільської ради 03 вересня 2015 року видана довідка №505, відповідно до якої згідно з даними погосподарських книг за 1996-2015 роки головою домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 рахувався ОСОБА_8 , в якому він був зареєстрований та постійно проживав до його смерті.

Вищевказана довідка уточнена довідками виконкому Вільшанської сільської ради від 24 листопада 2015 року №645 про те, що відповідно до погосподарських книг за 1996-2000 роки ОСОБА_8 лише з 1996 року значиться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та від 21 квітня 2016 року №274 про те, що згідно з даними погосподарських книг за 1991-1995 роки ОСОБА_8 з 1991 по 1995 рік значиться в житловому будинку АДРЕСА_2 .

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку про те, що після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , впродовж шести місяців після відкриття спадщини, за законом спадщину після смерті матері фактично прийняли інші її діти, як спадкоємці першої черги: ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , оскільки вони обоє впродовж шести місяців після смерті матері фактично вступили в управління та володіння будинком АДРЕСА_1 , приймаючи до уваги, те що кожний із них у цей час навідувався до будинку, підтримував нерухомість у належному стані, доглядав за садком та городом. Усі сумніви щодо доказової бази тлумачаться на користь обох дітей спадкодавця у рівній мірі, оскільки завданням цивільного судочинства є не лише неупереджений розгляд справи, а й справедливий. По суті спір точиться коло «батьківського» будинку.

Так, із довідки виконкому Вільшанської сільської ради від 14 грудня 2016 року №716 слідує, що житловий будинок із господарськими спорудами 1929 року забудови, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_9 , що зареєстровано у погосподарській книзі №2 (за 1986-1990 роки), особовий рахунок № НОМЕР_1 станом на 06 липня 1990 року мав статус колгоспного двору. Житловий будинок із господарськими спорудами побудовано на земельній ділянці площею 0,25 га, яка була виділена згідно з рішенням загальних зборів колгоспу (довідка виконкому №717). У даному випадку належність спірного майна до соціальної групи колгоспного двору не має правового значення для розв`язання даного спору до суті, оскільки ОСОБА_9 була останнім членом колгоспного двору. Такий висновок випливає із роз`яснень, наданих судам у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Окрім того, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстроване відповідно до довідки БТІ. Поряд із цим, будівництво спірного житлового будинку не було самочинним (а.с.226 т.1).

Отже, після смерті матері - ОСОБА_9 її діти - ОСОБА_8 та ОСОБА_2 успадкували після смерті матері за законом, як спадкоємці першої черги, спірний житловий будинок по Ѕ ід. частки кожний, оскільки обоє фактично вступили в управління та володіння даним спадковим майном, а тому висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі та визнання за ОСОБА_1 права власності на цілий спірний житловий будинок є помилковими.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволення зустрічного позову та ухвалює в цій частині нове судове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_2 задовольняє частково та визнає за останньою право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інша Ѕ ід. частина спірного житлового будинку увійшла до спадкової маси, що залишилася після його смерті, а доводи апеляційної скарги з приводу того, що до спадкової маси спірний житловий будинок із господарськими спорудами не увійшов не відповідають обставинам справи та спростовуються дослідженими вище доказами.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині первісного позову щодо визнання права власності на весь спірний житловий будинок за ОСОБА_1 також скасовується та ухвалюється у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення даної вимоги, яким визнається за ОСОБА_1 , як за спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

При вирішенні первісного позову суд першої інстанції врахував роз`яснення, що надані у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», та при вирішенні спору про право на спадщину ОСОБА_1 , яка проживала зі ОСОБА_8 однієї сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом, ст.1264 ЦК України), прийняв до уваги правила частини другої ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк виповнився на момент відкриття спадщини і його правильно обчислено з урахуванням часу спільного проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_8 однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01 січня 1999 року до 23 серпня 2013 року.

Під час судового засідання у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 не заперечив тієї обставини, що у період проживання із 01 січня 1999 року до 23 серпня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 не перебували у інших зареєстрованих шлюбах з іншими особами.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_8 21 серпня 2012 року заповідав усе своє майно внуку ОСОБА_20 спростовуються змістом самого заповіту, яким спадкодавець заповідав внуку лише три земельні ділянки. Спірний житловий будинок або його Ѕ ід. частини заповітом не охоплена та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №516003 від 06 травня 2012 року (площею 0,25 га) стосується іншого житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Матеріали спадкової справи №12/2014 щодо майна ОСОБА_8 не містять доказів того, що діти ОСОБА_8 , як спадкоємці першої черги за законом, подали заяви про прийняття спадщини.

За таких обставин, решта рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому воно в частині встановлення фактів залишається без змін та тягне для ОСОБА_1 певні юридичні наслідки.

Судові витрати в сумі 1 120 грн. покладаються на ОСОБА_1 відповідно до приписів ст.141 ЦПК України.

У разі понесення ОСОБА_1 витрат на ремонт будинку або господарських споруд порушене право може бути захищено шляхом пред`явлення останньою позову про відшкодування понесених витрат повністю або частково.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2019 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 до Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо визнання права власності на житловий будинок скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення даної вимоги.

Визнати за ОСОБА_1 , як за спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_4 ) судовий збір у сумі 1 120 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 21 вересня 2020 року.