ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1277/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/2470/19 Категорія: 310000000 Морозов В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Єльцова В.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2

розглянувши в м. Черкаси у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29.04.2020 року, постановлене під головуванням судді Морозова В.В. у залі № 102 Черкаського районного суду Черкаської області 29 квітня 2020 року о 11 год. 55 хв., повний текст складений 05 травня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

21.10.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Позивач ОСОБА_1 в обгрунтування позовних вимог посилається, що 07.08.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського районного управління юстиції Черкаської області між нею ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано шлюб.

В шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає з матір`ю .

03.12.2002 року рішенням Черкаського районного суду Черкаської області стягнуто з відповідача ОСОБА_2 , на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого прожиткового мінімуму.

26.03.2016 року Черкаським районним судом Черкаської області було винесено рішення про зміну розміру аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на тверду грошову суму у розмірі 370 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття.

20.01.2018 року у порядку досудового врегулювання спору сторони домовились про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, а саме: прийшли до згоди, що відповідач ОСОБА_2 буде сплачувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час відповідач сплачує грошовий еквівалент прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, заборгованості по сплаті не має.

Позивач вказує у позові, що неповнолітня донька - ОСОБА_3 у сімнадцятирічному віці вступила до Київського університету імені Бориса Грінченка, де з 01.09.2019 року навчається на платній основі, тобто виникли особливі обставини, що спричинили додаткові витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини.

07.08.2019 року ОСОБА_1 сплатила за перший рік навчання дитини грошові кошти у сумі 18845 грн.

02.09.2019 року позивач ОСОБА_1 також сплатила 5400 грн. за проживання дочки в гуртожитку, що підтверджуються відповідними квитанціями банку про оплату за проживання в гуртожитку.

Позивач вважає, що оплата вартості навчання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 та її проживання в гуртожитку відноситься до додаткових витрат на дитину, частина яких може бути стягнута з одного з батьків в твердій грошовій сумі. За таких обставин, ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що вона на даний час не працює за станом здоров`я, є інвалідом II групи, перебуває в скрутному матеріальному становищі, а тому їй вкрай складно одноосібно нести додаткові витрати на навчання дочки.

В той же час, посилається позивач, відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має, але в добровільному порядку компенсувати додаткові витрати на дитину не бажає, тому позивач не має іншої можливості захисту свого права, ніж звернення до суду з відповідним позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

ОСОБА_1 вважає за можливе просити суд про стягнення з відповідача ОСОБА_2 12122,5 грн., що становить половину фактично понесених додаткових витрат на навчання дитини, загальна вартість яких склала 24245 грн. (18845 + 5400 грн. - проживання в гуртожитку).

У зв`язку з викладеним, позивач ОСОБА_1 просила в судовому порядку стягнути з відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у сумі 12122 грн. 50 коп.

27.01.2020 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила районний суд, окрім заявлених вимог, додатково ще стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь половину вартості курсів з англійської мови, які вона оплатила у сумі 5400,00 грн., зазначивши, що відвідування дочкою курсів з англійської мови зумовлене необхідністю розвитку здібностей дитини, а тому оплата їх вартості є додатковими витратами на утримання дитини. Крім того, позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 половину оплаченої нею вартості абонементу на відвідування донькою спортивного клубу ІНФОРМАЦІЯ_2 , вартість якого склала 3700 грн. З урахуванням вказаних додаткових витрат, та враховуючи попередні позовні вимоги позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 16672, 50 грн. додаткових витрат, понесених на утримання дочки.

17.02.2020 року позивач ОСОБА_1 повторно подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, яку обґрунтувала тим, що вона 31.01.2020 року понесла додаткові витрати з часу подання позовної заяви на оплату курсів з англійської мови у сумі 2400,00 грн. та 03.02.2020 року нею сплачено 5400,00 грн. за проживання доньки у гуртожитку.

ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_5 на її користь половину вартості усіх додаткових витрат на утримання дитини з врахуванням вище зазначених сум всього у розмірі 20572,50 грн.

Рішенням Черкаського районного суду від 29 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП ( НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 14622 (чотирнадцять тисяч шістсот двадцять дві тисячі) 50 (п`ятдесят) коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що з рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, які мають значення для справи та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, оскільки судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Тому скаржник ОСОБА_2 вважає, що суд першої інстанції прийняв безпідставне, необґрунтоване та незаконне рішення в частині стягнення додаткових витрат на утримання доньки у розмірі 14 622 грн. 50 коп. Він просить в цій частині, а саме: стягнення додаткових витрат на утримання доньки у розмірі 14 622 грн. 50 коп., рішення районного суду скасувати, врахувавши наступне.

Так, скаржник ОСОБА_2 наголошує увагу на тому, що він має мінливий дохід, оскільки станом на час розгляду справи був тимчасово безробітним, має на своєму утриманні, окрім неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ще одну доньку малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_2 посилається, що середньомісячний дохід його нинішньої сім`ї, враховуючи дружину, є невеликим, що становить близько 6 500 грн. на місяць. Він вказує, що суд першої інстанції на вказані вище обставини уваги не звернув, не врахував їх під час прийняття рішення, тому задовольнив вимоги частково у сумі, яку відповідач не можливості сплатити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29.04.2020 року у справі № 707/2470/19 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_3 , у розмірі 14 622 грн. 50 коп. скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. В решті рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29.04.2020 року по справі № 707/2470/19 щодо відмови у задоволенні вимог позивача залишити без змін.

Колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу, що рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29.04.2020 року/,оскаржується скаржником лише в частині задоволення частково позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 14 622 грн. 50 коп., в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується ні скаржником, ні іншими учасниками процесу. Тому в частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду колегією суддів апеляційного суду не переглядається.

Враховуючи вище зазначене, рішення суду першої інстанції переглядається Черкаським апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме: в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 14 622 грн. 50 коп.,

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

У відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з участю сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 14 622 грн. 50 коп., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, вказавши, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на навчання у вищому навчальному закладі та проживання доньки ОСОБА_3 у гуртожитку є обґрунтованою, підтвердженою необхідними та допустимими доказами, дані витрати є додатковими витратами, в яких зобов`язаний брати участь відповідач, як батько дитини, тому судом задоволено частково вимоги позивача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей.

Як вбачається з матеріалів справи сторони: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.05.2002 року серії НОМЕР_4 , виданого виконкомом Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області (а.с.10).

03.12.2002 року Черкаським районним судом Черкаської області було винесено постанову про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого прожиткового мінімуму.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26.03.2010 року збільшено розмір аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на тверду грошову суму у розмірі 370 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.13).

20.01.2018 року в порядку досудового врегулювання спору позивач і відповідач домовились про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, а саме: дійшли до згоди, що відповідач ОСОБА_2 буде сплачувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а .с. 14-15).

Згідно з даними наданих відповідачем копій квитанцій вбачається, що відповідач ОСОБА_2 вчасно та у повному обсязі сплачував аліменти на користь позивача ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з лютого 2018 року і до виповнення дитині 18 років.

Звертаючись в суд з даним позовом, позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги мотивувала тим, що їх спільна з відповідачем донька ОСОБА_3 вступила до вищого начального закладу, а саме до Київського університету ім. Бориса Грінченка, в якому вона навчається з 01.09.2019 року на платній основі, у зв`язку з чим виникли особливі обставини,як вказує позивач, що спричинили додаткові витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно даних довідки від 11.09.2019 року № 358, ОСОБА_3 є студенткою третього курсу факультету інформаційних технологій та управління Київського університету ім. Бориса Грінченка за спеціальністю «Фінанси, банківська справа та страхування», форма навчання денна. Навчання дочкою здійснюється за кошти фізичних осіб з 01.09.2019 року по 30.06.2021 року. Вартість навчання ОСОБА_3 складає 18445,00 грн. на рік, що підтверджується даними договору № 55/19д ФІТУ (а. с. 16).

Судом достовірно встановлено, що позивачем ОСОБА_1 сплачено 18445 грн. за навчання доньки в університеті за 2019-2020 навчальний рік, що підтверджується даними копії квитанції від 08.08.2019 року № 0.0.,1 (а.с. 19) , та за проживання дочки у гуртожитку на загальну суму 10800 грн. (квитанції від 02.09.2019 року № 0,0. на суму 2400,00 грн., від 02.09.2019 р. № 0.0..1 на суму 3000,00 грн., від 03.02.2020 року № 0.0..1 на суму 3000,00 грн., від 03.02.2020 року № 0.0..1 на суму 2400, 00 грн. ) (а. с. 18).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із частиною 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до вимог частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що, ухвалюючи рішення в частині стягнення додаткових витрат з відповідача ОСОБА_2 , які були понесені позивачем ОСОБА_1 на утримання доньки, пов`язані з навчанням, суд першої інстанції прийшов до вірного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про часткове задоволення вимог позивача, оскільки позивач ОСОБА_1 підтвердила належними та допустимими доказами свої вимоги в частині щодо часткового задоволення вимог про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дочки.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку факту, що відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, доводів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, , які б унеможливлювали ним сплату додаткових витрат на утримання дитини, яка навчається, суду не надав. Судом враховано доводи відповідача щодо перебування на його утриманні ще однієї малолітньої дочки 2015 року народження, але разом тим, слід звернути увагу, що на дату ухвалення рішення судом першої інстанції , старша дочка досягла повноліття і тому відповідач, виконавши свій обов`язок по сплаті аліментів на її утримання, що вбачається із матеріалів справи, буде утримувати вже лише одну неповнолітню дитину. Тому, за таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши частково з відповідача на користь позивача додаткові витрати в розмірі 14622, 50 грн., відмовивши у задоволенні повного розміру додаткових витрат, оскільки позивач просила стягнути, збільшивши позовні вимоги, всього 20572, 50 грн.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що, наведені в апеляційній скарзі відповідачем доводи, є аналогічними доводам, вказаним ним у відзиві, які були предметом дослідження у суді першої інстанції, із наданням відповідної правової оцінки судом всім фактичним обставинам справи, що ґрунтується на вимогах законодавства, тому апеляційний суд погоджується із висновками та аргументами суду першої інстанції.

Інших доводів, які слугували підставою для задоволення вимог апеляційної скарги про скасування рішення суду, та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог позивача, апеляційна скарга відповідача не містить.

Таким чином, враховуючи, що посилання скаржника в апеляційній скарзі на неправильне встановлення обставини, які мають значення для справи, неправильність застосування норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду даної справи апеляційним судом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що районним судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна правова оцінка у рішенні, судом належним чином мотивовано рішення, що за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, тому не підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду, оскільки не спростовують висновків суду, не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в частині щодо його оскарження та задоволення вимог апеляційної скарги за вказаних обставин справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що прийняте у справі рішення є законним та обґрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи скаржника не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка її подавала, оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, тому судові витрати не переглядаються апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29.04.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка її подавала.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

В.О. Єльцов